Вони хоч знають, скільки він коштує?
Пане Ямадо! Що ви тут робите?
Пане Хашімото! Допоможіть це посунути, швидше!
Ну ж бо!
Пане Ямадо, у нас немає на це часу!
Ви маєте взяти ситуацію у свої руки!
Японські військові і поліція розлючені, влаштували перестрілку,
а тепер, коли долучилися чосонці, там цілковитий хаос!
Як я маю дати цьому раду?
Навіть інспектора Оку серйозно поранили.
Якщо не дізнаємося, що саме тут коїться, теж загинемо.
Це…
Як… Як її зняти?
Це тут найдорожча річ.
Не ховайтеся. Вирішуйте щось!
Я не можу.
Пане Ямадо!
Точно.
Хай він дає із цим раду, я не я.
Чан Кірьон.
ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
Не стріляти!
Я сам його вб'ю.
Стояти!
Те, як ми з тобою стоїмо зараз тут, раптом нагадало мені
Куре 11 років тому.
Твоя правда.
Якби ти тоді підтримав мене і виконав мій наказ,
ми не мали б цього клопоту.
Я намагався це зробити.
Та це було нестерпно.
Розумієш, це було паскудство.
А ти знову пащекуєш.
Я відпущу тебе з миром.
Це останній подарунок, який молодий господар може зробити рабу.
Чорт!
Я не можу тебе вбити.
Так сильно хотів і вже збирався, але…
не можу.
Твоя права рука більше не триматиме зброї.
Годі мучити співвітчизників.
Живи як чосонець Лі Кваніль,
а не японський солдат Шохей Міюра.
Будь доброю людиною, як колись…
до того, як одягнув форму.
Зрозумів?
Я не…
Я не згадала його.
Я ж навіть сказала йому повернутися живим.
Людина, яка стільки разів мене рятувала.
А я, хоч провела з ним стільки днів,
усе одно не згадала.
Я не можу його так відпустити.
Будь ласка, зупиніть машину.
-Я не дозволю, щоб він загинув сам. -Ні.
У цьому немає потреби.
Віддайте наказ.
Не стріляй.
Схопимо його живим.
Схопимо живим?
Чому не вб'єте цього покидька?
Я сказав узяти його живим. Так і робіть!
Це наказ.
Наказ?
Чорт забирай!
Міюро, ти схибнувся?
Гей.
Ішідо, думай, що кажеш.
Я старший офіцер.
Набридло бути підлеглим
такого тупого чосонського сміття, як ти!
Помри разом з бісовим другом.
Ми приїхали забрати кошти на незалежність у невідомої особи.
Гадаєте, ми не підготувалися?
Майте віру у нас.
Зрештою, ми…
Наказую всім!
Цільтеся у цих чосонських псів!
…армія незалежності.
Во…
Усім загонам! Відступити!
Тікайте!
Якщо залишишся, помреш. Тікай!
Відпусти, виродку!
Кванілю!
Дурню, йди і не думай повертатися.
До біса…
Тут я з вами прощаюся. Мій товариш супроводить вас до станції.
Прошу, хай зі гроші підуть на користь нашій незалежності.
Обов'язково.
Дякую за ваші зусилля.
Побачимося на вільній батьківщині.
Пане…
Перепрошую. Ви не зробите мені послугу?
Збирайте лише зброю та набої!
І покваптеся!
Слухаюсь!
Це ж ви — друг товаришки Сонбок? Ви поранені?
Усе добре.
Наші люди супроводять вашу компаньйонку.
Не хвилюйтеся.
Звісно.
Ви ще тут.
Слава богу. Я боявся, що спізнюся.
Товаришка Нам просила передати це вам.
Хотіла віддати сама, але не мала змоги.
Я пишу цього листа, щоб розповісти тобі, як почувалася аж дотепер.
Коли я приїхала у Кандо,
у цьому вільному і жвавому місті я відчула надію.
У Хансоні я не могла такого й уявити.
Однак минуло кілька днів,
і я збагнула, що ця надія — лише ілюзія.
Це вільне і жваве місто не було нашим,
і я на власні очі побачила, що для чосонського народу
надії немає.
Мене охопив страх.
Я почувалася винною у їхній загибелі.
Почувалася такою безпорадною, занадто слабкою для своїх переконань.
Тоді я й зустріла тебе.
Хто ти?
Мене поглинув відчай,
образа і відчуття поразки.
Але саме ти дав мені найважливіший урок.
Зараз тут справді похмуро і не видно нічого доброго.
Твої слова змусили мене усвідомити,
що якщо я здамся лише тому, що не бачу надії,
мені доведеться жити в темряві вічно.
Тож віднині
я плекатиму надію у серці, але й буду терплячою.
І продовжу боротьбу, доки Чосон не здобуде незалежність.
Я сподіваюся і молюся,
щоб ваше бажання мати власні будинки на власній землі
теж скоро здійснилося.
Поки ми не зустрінемося знову,
я берегтиму у пам'яті всі миті, які ми пережили вдвох.
Дякую за допомогу. Побачимося, коли доля зведе нас знову.
Не думали вступити до армії незалежності?
Я маю що захищати, окрім країни. Бувайте.
Не кажіть, що їдете у Мьончжон.
Зараз там надто небезпечно.
Я все одно мушу їхати. На мене чекає сім'я.
Гаразд. Рушаймо!
Слухаюсь!
Раджу негайно відступати.
Далі ми тут самі.
Добре.
Онньоні, це наш бій.
Не твій.
Тож зупинися і якнайшвидше тікай.
Що ви таке кажете?
Я закінчу те, що почала.
Навіть ціною життя…
Слухай сюди!
Дурне дитя, і не думай тут помирати!
Пане Чунсу.
Що з вами таке?
Чому наполягаєте, щоб я була негідницею?
Ану геть,
бо сам тебе вб'ю.
Пане Чунсу…
Обійдемося без допомоги дівчини, яка вбиває за жменьку монет.
Тому шуруй звідси!
Ви перейшли межу.
Тоді добре.
Гиньте тут самі.
Зухвале дівчисько.
-Що там? -Тут небезпечно. Не совайтесь!
Я проводжала Юна. Чорт. Я втомилася.
-Набоїв нема! Несіть набої! -Набої?
-Швидше! -Холера!
-Кулі! -Сучий син!
Чуєш, Бьонмане, ти куди? Клятий…
Тепер ти труп.
Я можу так…
цілий день!
-Санґуне. -Кажу, не совайтесь!
Я принесла набої, довбню!
-Точно. -Ось.
Так.
Ноги болять…
Чекайте, це все?
І ті ледве знайшла. Не марнуй їх.
Ворогів же достобіса!
То цілься з розумом!
Якого…
Що таке?
Дві? Так не чесно.
У мене одна.
Сучий потрох!
Снайпер!
Не рухайтеся.
Де він?
Знайди його.
Чорт.
-Не бачиш? -Ні.
То придивися!
Чорт.
Мені гайки.
Босе, де ж ви?
Знайшов вилупка.
Знайшов? Де він?
Де?
-Підніміть руки вгору. -Нащо?
Просто підніміть.
Нащо?
Нам гаплик?
Лі Юн.
Де він?
Де Лі Юн?
Дідько, що його робити?
Слухай.
Вирішуй сам.
Вертатися чи ні?
Чого я чекала?
Ми справді повернемося отак?
Не питай. Я гадки не маю.
Так, пане.
Чорт.
Спокійно. Не гарячкуй.
Я не можу дивитися склавши руки.
Зараз ми нічого не вдіємо.
Зачекай слушної миті.
Слухай, ти кажеш так, наче це дрібниці.
Усі ті люди з твого села.
Ти маєш рятувати їх, а не чекати слушної миті…
Я більше, ніж ти, хочу їх врятувати, не бачиш?
Думаєш, ти чиниш хоробро?
Це бравада, а не хоробрість.
Будь розсудливою. Зараз ти загинеш ні за цапову душу.
Не будь таким жалюгідним.
Я нізащо не загину.
Думаєш, ти досі жива, бо вправна?
-Тобі пощастило. Ти не знаєш? -Не знаю.
Якщо будеш ляси точити, краще відвали.
Я маю рятувати пана Чхве.
Ти хочеш врятувати його, бо відчуваєш, що завинила.
Але пам'ятай: твоє життя теж цінне.
Якщо помреш, розіб'єш йому серце.
Іди за мною.
Що ви маєте на увазі?
Хочете повної влади над полоненими?
Генерал бажає скористатися цим шансом,
щоб знищити вщент їхню схованку — село Тхепхьон-дон.
Однак, як вам відомо, пане Ямадо, ми не…
Ви не знаєте точного розташування села.
Чув, після смерті Нодоксана ніхто не знає, де воно.
Навіть серед чосонців мало хто знає.
Ви маєте рацію.
Саме тому ми просимо вас передати їх під наш цілковитий контроль.
Вони не скажуть, де їхнє село, якщо їм тільки погрожувати.
Ви це знаєте так само, як і ми.
Невже це справді так необхідно?
Покараємо кількох лідерів, та й по всьому…
Це неприйнятно.
Ми виконали ваше прохання,
прийшов час, пане Ямадо, виконати наше.
Так ми збережемо довіру між нами.
Чи не так?
Чому ви так хочете напасти на Тхепхьон-дон?
Я хочу вбити його.
Лі Юна.
Бо ми маємо спіймати і вбити їхнього ватажка.
Тут живе керівник осередку моєї організації у Кандо. Перебудемо тут.
Він у лікарні: підстрелив якийсь навіжений.
Я випитувала ім'я стрільця, але він мовчить як риба.
Боїться наразити мене на небезпеку.
Якщо той сучий син потрапить мені до рук,
зітру його на порох.
Я вгамувалася і відступила, як ти й хотів.
Розкажи про свій план.
Як вчинимо?
Спершу почекаємо заходу сонця.
Погана видимість зіграє нам на руку.
А потім?
Хтось один відверне увагу Чана Кірьона, другий зайде у відділок і всіх врятує.
Тоді відвертати увагу має вправніший.
Що довше він протримається, то більше часу на порятунок.
Добре. Я відверну увагу.
Ні, я це зроблю.
Ти рятуй людей. Це значно важливіше.
Слухай, я не можу тобі довіряти.
Раптом ти помреш менш ніж за п'ять хвилин?
Тоді на нас чекатимуть і розбійники-вершники, і поліція.
І ми всі загинемо.
Цього не буде.
Звідки ти знаєш?
Ти ж знаєш, який я вправний.
Похизуватися вирішив?
Ні сіло ні впало почав вихвалятися.
Я аж ледь не погодилась.
Знаєш, що я відчуваю, розмовляючи з тобою?
Що?
Гаразд.
Принесу набоїв зі складу Сонбок, а ти подрімай.
Ти бозна-скільки не спала.
І дякую.
За що?
Завдяки тобі я дотримав обіцянку, дану панні Хісін.
Дякую, що не покинула пана Чхве і була з ним поруч.
Поспи трохи.
Консул Ямада передав вас
під наш цілковитий контроль.
Ми хочемо від вас лише одного.
Місцезнаходження
вашого села, Тхепхьон-дона.
Цей вилупок хоче, щоб ми здали місцезнаходження Тхепхьон-дона.
Той, хто відповість на наше запитання, житиме.
Хто не відповість, помре.
Уб'ють нас, якщо не скажемо.
Слухайте мене всі!
Навіть якщо
нам усім доведеться тут загинути,
ми маємо захищати…
Ми маємо захищати наші сім'ї.
Не вірте їхнім…
Пане!
Ти.
Кажи, де Тхепхьон-дон.
Чекай на свою чергу, старий!
Кажи!
Де Тхепхьон-дон?
Заткнися, падло!
Чонмане!
Кажи, де Тхепхьон-дон.
Сучий син!
Хлопаче, ти їм скажеш?
Ти знаєш, я погано орієнтуюся.
Певно, й дорогою у пекло заблукаю.
Підемо разом. Я проведу.
Дістав ти мене, вилупку!
Ви йому скажете?
Чорт, який сенс жити без вас?
Тільки візьміть мене із собою у пекло.
Кимсу. Кимсу, ні!
Кажи, де Тхепхьон-дон.
Нахилися.
Тоді я скажу.
Що, ти в нас страхопуд?
Ну ж бо, нахилися.
Якщо нахилишся, скажу.
Кажи.
Бовдуре, за кого ти мене маєш?
Я скажу вам!
-Ні, Намчуне! -Ні!
-Через тебе нас уб'ють!
Я скажу, де наше село.
Старий!
Тож, будь ласка,
пощадіть мене і мою доньку.
Намчуне!
-Намчуне! -Що ти кажеш?
Мовчи, Чунсу!
Намчуне!
Що з тобою таке?
Чунсу, це все через тебе!
Я ж казав не втручатися.
Казав забути про Юна, а натомість боронити наше село!
І що нас спіткало?
Що це таке?
Поглянь, у якій ми біді через вас із Юном.
Слухайте.
Я проведу вас до Тхепхьон-дона,
тож ви, будь ласка…
Ні!
-Старий. -Не треба!
Я проведу вас до нашого села.
Проведу коротким шляхом, і ми вмить там опинимося.
Тому прошу. Моя люба Ібун.
Будь ласка, не вбивайте її.
Якщо бідолаха помре, я не зможу жити далі.
Прошу, врятуйте її.
Будь ласка.
Увечері
поїдемо з ним у Тхепхьон-дон.
-Решту киньте у в'язницю. -Так, пане.
-Чортів малий… -Не роби цього!
Щоб тебе!
Не ображайся, Чунсу.
Як ми рятуємо персикове дерево?
Позбуваємося сливового.
Старий вилупок!
Їх усіх спіймали.
Пане, це правда?
Ви дізналися, хто вбив моїх батьків?
Як звати того гада?
Про старших так не говорять.
Він доброчесна людина. Поважний представник дворянства.
Доброчесна, аякже.
Який доброчесний гад так жорстоко вбиває людей?
Як учений дворянин, до смерті відданий країні,
він мусив взяти участь у придушенні повстання Донхак.
Через почуття провини пішов у відставку одразу після смерті твоїх батьків.
Залишив державну посаду і жив відлюдником у рідному місті.
Але, на біду,
ми програли країну японцям.
І він очолив армію справедливості у Чоллі.
Звісно, його армія зазнала нищівної поразки.
Мене не цікавить життєпис того гада.
Я лише хочу знати його ім'я.
Скажіть його ім'я. Я зайнята.
Я теж не знаю, як його звати, але дізнався прізвисько.
На полі бою йому не було рівних.
Звідси його прізвисько.
Непереможний Генерал.
Що з тобою? Усе добре?
Збирайся. Сонце сіло.
Намбу Тип 14?
Навіщо ти ставиш глушник?
Плани змінилися.
Ідемо разом. Ніхто не відволікатиме уваги.
Просто зайдемо з наскоку?
Це спрацює?
Розбійників було багато.
Вони всі скоро підуть.
Бо Намчун став зрадником.
Заради нас.
Чекай секунду.
Хто зробив що заради нас?
Про що ти взагалі?
Сливове дерево приймає удар замість персикового.
Це тактика під назвою «ідедоґан».
Понад десять років тому, коли ми з Намчуном були в армії справедливості,
це був наш таємний код.
Що воно таке, те «іде» чи як його там?
Можете пояснити, щоб ми зрозуміли?
Скажімо, під час битви
ми вскочимо у пастку японців і зрештою потрапимо в полон…
І є небезпека різанини.
Як сливове дерево гине замість персикового,
один із нас пожертвує собою…
Щоб врятувати решту.
«Ідедоґан».
Пан Чхве часто про це згадував.
То батько Ібун навмисно став зрадником?
Заради нас?
Якого біса цей чоловік собі думає?
Мабуть, хоче вивести Чана Кірьона з Мьончжона.
Якщо пообіцяє провести їх у Тхепхьон-дон,
вершники на деякий час поїдуть з міста,
і в Мьончжоні лишиться мінімальна кількість військ.
Тоді…
Тоді?
Нам треба вибиратися.
За будь-яку ціну.
Чекай. Хай банди Чана тут немає,
ми під замком й беззбройні. То як ми це зробимо?
Намчун пожертвував життям, щоб дати нам цей шанс.
Він врятував нас, знаючи, що це коштуватиме йому життя.
Тікайте швидше, Чунсу. Швидше!
Тож, дурні, нам треба ризикнути життям і хоча б спробувати щось…
Ми не знаємо,
скільки Намчуну вдасться водити їх за ніс.
Поки Чан не збагнув і не повернувся…
Треба швидко все зробити.
-Таємно. -І швидко.
-Ми врятуємо… -Ми втечемо.
Гей, ти.
Куди ти йдеш?
Ти ведеш нас на північний схід.
Га?
Чому Тхепхьон-дон у Маньчжурії?
Що ти там белькочеш?
Я ні слова не доберу.
Чекай, Кімуро.
Генерале.
Скоро перехрестя доріг до Яньцзі та Десіна.
Якщо він поверне до Яньцзі, він увесь цей час брехав нам.
Але якщо обере Десін…
Якщо поверне до Десіна, ми проминемо Чжисін
у напрямку до Хверьона,
і знову підемо на південь.
Саме так.
Почекаємо доти.
Поки що він наш єдиний шанс.
Гей, підійди, покажи обличчя.
Щоб урятувати їх, треба спершу знищити тих людей.
-Ти зможеш? -Звісно, я…
Слухай, твій тон діє мені на нерви.
Ти чого тут командуєш?
Я не приймала тебе за головного.
Я командую?
Якщо хочеш зробити це,
виконуй мої накази, а не наказуй.
Ясно тобі?
Добре.
Наказуй.
Щоб урятувати їх,
треба спершу знищити тих людей. Ти зможеш?
Бери і роби.
Це мій наказ.
Ну ж бо!
Ми йдемо курити.
Добре. Приємно провести час.
-Що? -Сонбок.
-Що таке, Сонбок? -Усе добре?
Ви як?
Рана, мабуть, інфікована.
Чого стоїш? Що, нехай помирає?
Хлопаче!
Іди сюди! Людина помирає!
Швидше!
Виродок!
Позамовкали!
Пробачте!
Боляче…
Іди сюди!
Вона помирає!
Я зараз помру!
Чорт забирай.
Що таке?
Тут болить.
Дуже болить!
Я помираю! Правду кажу!
Дуже боляче!
Покидьки.
Я що, схожий на бовдура?
Помріть усі!
Немиті чосонські пси!
Гей!
Що ти з нас хочеш?
Нам прикро.
Перепрошуємо.
Виродку!
Заткнися!
Здавайся, вилупку!
Щойно вистрелиш, біжи лови тіло.
Щоб усередині не почули, як падає.
Тут я наказую.
Щойно вистрелиш, біжи лови тіло, щоб не гепнуло.
Питаю просто з цікавості.
Скільки тобі років?
Я достатньо прожила.
І достатньо повбивала.
Задоволений?
Отой угорі. Він твій.
Послизнулася. Земля слизька.
Гей, наволоч!
Бери ключі! Мерщій відмикай!
Тримати позицію!
Кляті дурні!
Повірити не можу, чосонські пси.
Немає сенсу чекати!
Прикінчіть цих блазнів!
Знову ти?
Так, це я.
Босе!
Юне!
Чорт. Думав, коні двину.
Яньцзі і Десін. Куди нам?
ДЕСІН
ЯНЬЦЗІ
Белькочіть скільки завгодно — я не розумію. Просто йдіть за мною.
ЯНЬЦЗІ
Тоґу.
Чому ти дурив нас?
Навіщо привів нас сюди?
Час.
Він виграв час!
Щоб розбійники втекли з в'язниці.
Зараз у Мьончжоні лише поліція консульства.
Розвертайте коней!
Ми вертаємося в Мьончжон.
-Так, пане! -Так!
А ти лишайся тут.
Якщо пощастить, стечеш кров'ю і сконаєш.
Якщо ні, буде звірям пожива.
Донечка…
Подбай про неї, Чунсу.
Ми вже зачекались.
Вибачте, що спізнився.
Юне.
Божечко…
Чому ти повернувся аж сюди?
Треба було дати драпака, коли була нагода.
Вибач, що втягнув вас у все це.
У сім'ї такого не кажуть.
Не хвилюйся.
Намчун пожертвував собою,
щоб врятувати нас.
Так, я бачив.
Я постараюся його врятувати.
А ви зберіться і...
Вас оточено!
Що це?
Здавайтеся!
Гасіть світло і пригніться.
Усі здавайтеся!
Якщо відмовитеся, вас покарають в ім'я справедливості!
Ми знищимо вас вщент!
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ У СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк