‫אן דן דינו‬
‫סוף על הקטינו…‬
‫בום בום בום. תפוח אדום.‬
‫וואו.‬
‫הגעתי.‬
‫אולי הייתי צריכה לבחור בקומה הראשונה.‬
‫מה זה?‬
‫זה יהיה כיף!‬
‫לא כיף.‬
‫אני רוצה מראה לכל הגוף.‬
‫תחתונית משי.‬
‫מזרן…‬
‫שמיכה…‬
‫מיקרופייבר.‬
‫ושירותים כימיים.‬
‫אפס וון!‬
‫אז מקבלים פה אוכל ושתייה.‬
‫אולי שולחן?‬
‫חלבונים.‬
‫ברזל.‬
‫מושלם.‬
‫איזה נחמד.‬
‫ההבעות שלכם מצחיקות!‬
‫מצחיקות?‬
‫אז בקיצור, כל חדר מקבל פרס שונה.‬
‫תגידו משהו.‬
‫כמה אתם מקבלים?‬
‫אצלי זה…‬
‫80,000 וון לדקה.‬
‫את מקבלת 80,000?‬
‫אני מקבל 30,000.‬
‫20,000.‬ ‫-אני 130,000.‬
‫רגע, מה זה?‬
‫כל אחד סכום אחר?‬
‫ואתה, קומה 7?‬
‫כמה אתה מקבל לדקה?‬
‫אני מקבל 210,000 וון.‬
‫וקומה 8 כנראה מקבלת בדיוק 340,000 וון.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫פשוט חישבת את זה בראש?‬
‫לא.‬
‫אם מסתכלים על סכום הפרס‬ ‫מקומה 1 עד קומה 8,‬
‫יש תבנית חוזרת.‬
‫כל מספר הוא סכום שני המספרים שלפניו.‬
‫קומה 1 אמר שהוא מקבל 10,000 וון.‬
‫קומה 2 מקבלת 20,000.‬
‫כן.‬
‫אתה צודק.‬ ‫-כן. 1 ועוד 2 יוצא 3.‬
‫לכן קומה 3 מקבל 30,000 וון.‬
‫כן, אצלי זה 30,000.‬
‫אני מעליו, בקומה 4,‬
‫אז אם אני מוסיפה את ה־20,000 של קומה 2‬ ‫ל־30,000 של קומה 3…‬
‫אני מקבלת 50,000.‬
‫רגע. אני מקבלת 80,000 וון, אז…‬
‫זה סכום הפרס של קומות 3 ו־4.‬
‫הקומה הבאה…‬
‫קומה 5 זה 5 ועוד 8, שזה 130,000 וון.‬
‫כנ״ל לגביי. אני מקבל 210,000 וון.‬
‫ולכן קומה 8 מקבלת…‬
‫340,000 וון.‬
‫נכון.‬
‫זו סדרת פיבונאצ׳י.‬
‫- סדרת פיבונאצ׳י -‬
‫שמעתי על זה.‬
‫אבל מה זה קשור לסכום הפרס שלנו?‬
‫איך זה רלוונטי?‬
‫אני לא יודע לאן כיוונו המארחים שלנו,‬
‫אבל הם בהחלט נראים כמו אנשים מעניינים.‬
‫סדרת פיבונאצ׳י‬
‫יוצרת את יחס הזהב.‬
‫יחס הזהב?‬ ‫-כן.‬
‫בסדרת פיבונאצ׳י,‬
‫אם מחלקים מספר במספר שבא לפניו,‬
‫ככל שהמספר גדל, היחס מתכנס ל־1.6 בקירוב.‬
‫היחס הזה, 1:1.6, נקרא ״יחס הזהב״,‬
‫מפני שהוא מספק לבני אדם תחושת ביטחון,‬
‫ונחשב ליחס יפה.‬
‫לדוגמה, יחס ממדיו של כרטיס אשראי‬
‫קרוב ליחס הזהב.‬
‫ודרך אגב, הכרטיסים שקיבלנו בדרך פנימה…‬
‫הם בגודל של כרטיסי אשראי.‬
‫אבל זה ממש לא הוגן, לא?‬
‫זה שרירותי לגמרי.‬
‫זה באמת דפוק.‬
‫כל אחד בחר את המספר שלו, לא?‬
‫די להתבכיין. בואו נבדוק את החדרים של כולם.‬
‫קומה 8 מקבלת 340,000 וון כל דקה,‬ ‫489.6 מיליון וון ביום.‬
‫קומה 7 מקבל 210,000 וון כל דקה,‬ ‫302.4 מיליון וון ביום.‬
‫קומה 6 מקבל 130,000 וון כל דקה,‬ ‫187.2 מיליון וון ביום.‬
‫קומה 5 מקבלת 80,000 וון כל דקה,‬ ‫115.2 וון ביום.‬
‫קומה 4 מקבלת 50,000 כל דקה,‬ ‫72 מיליון וון ביום.‬
‫קומה 3 מקבל 30,000 כל דקה,‬ ‫43.2 מיליון וון ביום.‬
‫קומה 2 מקבלת 20,000 וון כל דקה,‬ ‫28.8 מיליון וון ביום.‬
‫זה כזה קטן.‬
‫זהירות על הראש.‬
‫קומה 1 מקבל 10,000 וון כל דקה,‬ ‫14.4 מיליון וון ביום.‬
‫זה מה זה מעצבן.‬
‫יכולתי לבחור בקומה 8!‬
‫מה הטעם לחשוב על זה עכשיו?‬
‫בחרנו את הכרטיסים באקראי.‬
‫לא היו לי הרבה ברירות.‬ ‫נשארו רק שני כרטיסים.‬
‫ובכל זאת הצליח לך יותר ממני.‬
‫ואת יודעת…‬
‫איך אפשר להסתיר מאיתנו מידע קריטי כזה?‬
‫אין מצב שזה חוקי. צריך לדווח עליהם.‬
‫ובכל זאת, שיחקתם אותה.‬
‫חשבתי ש־10,000 וון כל דקה זה הרבה.‬
‫אוי, קומה 1…‬
‫אני מצטערת.‬
‫היינו צריכים להתחשב יותר.‬
‫מה?‬
‫לא, מה פתאום!‬
‫לא ניסיתי שתרגישו לא בנוח.‬ ‫סתם לא היה לי מזל.‬
‫יכולתי לבחור כרטיס אחר.‬
‫חוץ מזה, עם הרגליים שלי…‬
‫הייתי מתקשה להגיע לקומה גבוהה יותר.‬
‫הפרצופים שלכם!‬
‫איך את מסוגלת לצחוק?‬
‫חתיכת…‬
‫מה?‬
‫מישהו פה לא היה בסדר?‬
‫אל תאשימו אחד את השני.‬
‫הרי לא בחרנו את הקומות הגבוהות בכוונה.‬
‫מספיק התעמלות להיום!‬
‫אם מקבלים 10,000 או 340,000 כל דקה,‬ ‫בסופו של דבר,‬
‫לכולנו יש את אותה מטרה, לא?‬
‫לדאוג שהתוכנית תימשך כמה שיותר זמן,‬
‫כדי למקסם את הרווח שלנו.‬
‫לא?‬
‫זה דפוק לגמרי, אבל הוא צודק.‬
‫אם סיימתם להתבכיין,‬
‫אולי נאכל?‬
‫כן, בואו נאכל משהו.‬
‫בואו.‬
‫אוכל ומים.‬
‫כמה תשלחו למטה?‬
‫גם ככה אני מקבלת פחות‬ ‫בגלל שאני בקומה נמוכה יותר.‬
‫אתה רוצה שגם נאכל פחות?‬
‫טוב… לא.‬
‫מצאתי דרך להתחלק במזון שווה בשווה.‬
‫אפשר להציע הצעה?‬
‫כל אדם ייקח ארוחה אחת.‬
‫כל אחד, מקומה 8 ועד קומה 1.‬ ‫ארוחה אחת לאדם, זה הוגן.‬
‫זה נראה טעים!‬
‫התוכנית הזאת היא סיטואציה קיצונית.‬
‫חיוני מתמיד שנפעל כקהילה.‬
‫אנחנו צריכים לפעול כאיש אחד,‬ ‫ולסמוך אחד על השני.‬
‫כך יישארו ארבע ארוחות‬ ‫אחרי שקומה 1 ייקח את שלו.‬
‫מה?‬
‫למה שהוא יקבל עוד ארבע?‬
‫לא, הוא לא יקבל את כולן.‬
‫אף אחד לא ירעב‬ ‫אם כל אחד ייקח ארוחה אחת.‬
‫אבל כל מי שירצה עוד‬
‫יוכל לרדת לקומה 1 ולהתחלק במה שיישאר.‬
‫בשיטה הזאת אף אחד לא נשאר בלי אוכל.‬ ‫כל אחד מוותר קצת,‬
‫וכולם מתחלקים בשאריות.‬ ‫אף אחד לא נדפק.‬
‫ומן הסתם, זה יחזק את האמון בינינו.‬
‫המנה החריפה לך.‬
‫זאת?‬ ‫-כן.‬
‫למה?‬
‫כי זה חריף.‬
‫סיימת?‬ ‫-תאכל.‬
‫זה טעים.‬
‫גילית מה אנחנו צריכים לעשות?‬
‫מה?‬
‫כשלא יודעים למה לצפות, זה מפחיד יותר.‬
‫אמרת קודם שלא ידעת למה לצפות,‬
‫אז פחדת.‬
‫טוב, נראה לי שיש לי‬ ‫מושג כללי מה הם רוצים.‬
‫מה?‬ ‫-היי!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫מה לעזאזל אתם עושים?‬
‫נשארו לנו רק 15 דקות!‬
‫איזו יפה יותר?‬
‫היא לא קנתה את זה בזמן, נכון?‬
‫היי, אם את רוצה לקנות בגדים,‬ ‫תעשי את זה בחדר שלך!‬
‫למה לקנות אותם כאן?!‬
‫כי אז לא אוכל ללבוש אותם כאן.‬
‫אני רוצה ללבוש את זה כאן.‬
‫למה בגד ים? אין פה מים.‬
‫בשביל להשתזף.‬ ‫-חתיכת כלבה…‬
‫את רוצה למות?‬
‫תפתרו את זה ביניכן. אל תפחידי אותה.‬
‫זה בגלל זה?‬
‫תמיד אפשר להוסיף.‬
‫זמן.‬
‫איך בדיוק?‬
‫אתם באמת לא יודעים?‬
‫איך מוסיפים זמן?‬
‫המדרגות!‬
‫המדרגות?‬ ‫-כן.‬
‫יש פה המון מדרגות.‬
‫בכל פעם שעולים במדרגות, זה מוסיף זמן.‬
‫יש לך הוכחה?‬ ‫-הוכחה?‬
‫מה זה היה…‬
‫עזבי שטויות ופשוט תגידי!‬
‫אגיד לך בתנאי שתבקשי סליחה.‬
‫מה?‬
‫אגיד לך בתנאי שתבקשי סליחה‬ ‫על זה שקיללת אותי קודם.‬
‫אני נורא מצטערת. אני מתנצלת בשמה.‬
‫אין זמן, תגידי כבר!‬
‫טוב, לא צריך.‬
‫יא חתיכת זבל!‬
‫אמרתי לך לפתור את זה.‬
‫מי אתה בכלל?‬ ‫-תבקשי סליחה וזהו.‬
‫את לא רואה את כולם פה?‬
‫לא!‬ ‫-זה לא יכול להיגמר ככה!‬
‫זאת הזדמנות של פעם בחיים!‬
‫למי אכפת אם היא טועה?‬ ‫יש לנו פחות מעשר דקות!‬
‫טוב.‬ ‫-ננסה.‬
‫הזמן באמת עולה?!‬
‫הזמן ממשיך לרדת!‬
‫פחות מחצי דקה!‬
‫זהו זה? נגמר?‬
‫שוב 24 שעות!‬
‫רואים? צדקתי!‬
‫אמרתי לכם. המדרגות.‬
‫זה מה שעשינו, נכון?‬
‫כדי לבדוק בחדר שלי ובחדרים האחרים,‬ ‫ולהביא את הארוחות הארוזות?‬
‫ראיתי איך הוסיפו לנו זמן אז.‬
‫אני די חכמה, לא?‬
‫וכך גילינו כלל נסתר.‬
‫עלייה במדרגות מוסיפה זמן.‬
‫- עלייה במדרגות מוסיפה זמן -‬
‫חשבתי שזה נגמר.‬
‫זה היה קרוב.‬
‫נראה לי שיש לי מושג כללי מה הם רוצים.‬
‫הם רוצים שנסתכסך.‬
‫מתקפות מבחוץ‬
‫רק יגרמו לנו לשתף פעולה יותר.‬
‫אבל סכסוכים פנימיים…‬
‫אם נתפרק מבפנים,‬
‫לא תהיה לזה תקנה.‬
‫כן, נצטרך להיות מאוחדים,‬ ‫לשתף פעולה ולשרוד.‬
‫קומה 7 הוא באמת בחור חכם.‬
‫אנצל את זה כמה שיותר‬ ‫כדי שלא אצטרך לקנות עוד.‬
‫שלושה…‬
‫שני ריבועים יספיקו.‬
‫זה לא הספיק.‬
‫כל פעם זה מעצבן אותי יותר.‬
‫אני מרוויח 40 מיליון ביום.‬ ‫אני לא צריך להתקמצן על דברים כאלה.‬
‫אל תשתפן, תקנה את זה ודי! כן!‬
‫סליחה… אני אלך בגדול.‬ ‫תביאו לי שירותים כימיים.‬
‫מהסוג הכי פשוט.‬
‫כן.‬
‫תביאו.‬
‫אין אפשרות להתחרט, נכון?‬
‫משוגעת.‬
‫מה פתאום היא קונה בגדים?‬ ‫זה מטריף אותי.‬
‫היא כזאת מעצבנת!‬
‫עשינו עבודה טובה.‬
‫עשינו המון כסף.‬
‫טוב, שנתחיל?‬
‫- עלייה במדרגות -‬
‫אחרי שגילינו‬ ‫שעלייה במדרגות מוסיפה לנו זמן,‬
‫התחלנו לעלות ולרדת בלי הפסקה,‬ ‫עד שהיו לנו דפיקות לב ורעד ברגליים.‬
‫ככל שצברנו זמן, התיאבון שלנו גדל,‬
‫וקומה 1 צבר פופולריות.‬
‫כל ערב היינו תשושים.‬
‫אבל לא יכולנו להתלונן.‬
‫אני בכלל לא מרגישה שאכלתי משהו.‬
‫לאכול פעם ביום,‬
‫ולנשנש שאריות ככה, זה ממש לא מספיק.‬
‫כל היום אנחנו עולים ויורדים במדרגות.‬
‫זה קשה מדי.‬
‫גם אם המחירים יהיו גבוהים פי אלף,‬
‫בא לי לקנות משהו לאכול.‬
‫כמו הנקניקיות האלה שלמטה.‬ ‫-בא לי המבורגר.‬
‫עוף מטוגן.‬
‫בואו נתחלק.‬
‫נתחלק בעבודה, זאת אומרת.‬
‫אז שנתחלק לשתי קבוצות‬ ‫ונעלה במדרגות לסירוגין?‬
‫כן. יום מנוחה, יום עבודה.‬
‫ואת האוכל העודף ניתן לצוות שעבד.‬ ‫אלה שיעבדו יקבלו שתי ארוחות ביום.‬
‫ארוחה אחת מספיקה ביום מנוחה.‬
‫כן, אני מסכימה.‬
‫ארוחה אחת מספיקה כשלא עובדים.‬
‫עדיף לנוח, לא?‬
‫גם אני מסכים.‬
‫גם אני.‬
‫בואו ננסה את זה.‬
‫נראה כמה זמן נקבל.‬
‫ואם נתחלק ככה?‬
‫אני עוברת לקבוצה השנייה.‬
‫אנחנו לא מסתדרות.‬
‫מי, אני?‬
‫מי מוכן להתחלף עם קומה 2?‬
‫המתבכיינת.‬
‫הבריון.‬
‫המטורללת.‬
‫מי היה רוצה להצטרף לקבוצה הזאת?‬ ‫ברור מה יקרה שם.‬
‫סליחה…‬
‫לא אכפת לי באיזו קבוצה אני.‬
‫איזה יופי!‬
‫שני גברים בכל קבוצה זה מושלם. לא?‬
‫כן, יופי.‬
‫ההתחלקות לשתי קבוצות הייתה רעיון מצוין.‬
‫המחשבה על יום המנוחה למחרת,‬ ‫למרות העבודה הקשה,‬
‫נתנה המון מוטיבציה.‬
‫והחלק הכי טוב היה‬
‫לאכול לשובע בימי העבודה.‬
‫״מי שלא עובד לא אוכל.״‬
‫את בסדר?‬ ‫-כמעט נפצעתי בגב!‬
‫סליחה, קומה 4.‬
‫נו באמת.‬ ‫-סליחה.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫תפסיק לחייך ותחזור לעבוד.‬
‫אנחנו מאבדים זמן בגללך.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני אחליף אותו.‬
‫מה?‬
‫תנוח, אני אחליף אותך.‬
‫מישהו מתנגד?‬
‫לא, אני יכול…‬ ‫-עזוב.‬
‫אני צריכה התעמלות.‬
‫לא…‬
‫מעורר התפעלות.‬
‫- למחרת -‬
‫את בטח עייפה אחרי שני ימי עבודה רצופים.‬
‫זה בסדר.‬
‫- למחרת -‬
‫לעזור‬
‫או לא לעזור?‬
‫לעזור או לא לעזור?‬
‫רגע…‬
‫היי! אדון קומה 1!‬
‫לך תנוח, קומה 1. אני אעשה את זה.‬
‫מה?‬
‫לא, מה פתאום.‬
‫תן לי.‬ ‫-אני חייב היום.‬
‫באמת, תראה. אכלתי יותר מדי אתמול.‬
‫קשה לי לעכל.‬
‫לך תנוח, תתאושש.‬
‫אני נורא מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫סליחה, תני לי לעבור.‬
‫סליחה, אני עובר.‬
‫גם אנחנו עייפים!‬
‫כולנו עושים את מלוא המאמץ.‬
‫לקחת עוד על עצמי כדי לעזור לחבר.‬
‫נכון שאני מדהים?‬
‫היידה!‬
‫קומה 3.‬
‫אתה לא יכול לשכב פה ככה.‬
‫בוא נעלה.‬ ‫-רגע. עוד חמש שניות.‬
‫בוא. קום.‬
‫זה לא…‬
‫נסה לקום.‬
‫בעדינות.‬
‫בבקשה, תאכל.‬
‫בתיאבון לך.‬
‫תודה.‬
‫אתה אוכל?‬
‫מה?‬
‫אתה מתכוון לאכול?‬
‫נו, קומה 4…‬
‫לא, ברצינות.‬
‫קומה 3 צריך לאכול במקומו, לא?‬
‫אתה באמת צריך את שתי הארוחות‬ ‫אם בקושי עבדת?‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫יש לך ארוחה נוספת‬ ‫בגלל שקומה 8 בקושי אוכלת.‬
‫מה הסיפור?‬
‫טוב, אני לא אומרת לך לא לאכול.‬
‫אני רק שואלת אם זה הוגן.‬
‫תאכל…‬
‫קומה 3, תיכנס בבקשה.‬
‫אתה עבדת במקומי היום.‬
‫טוב.‬ ‫-עזבו שטויות.‬
‫אתה חושב שעבדנו במקומך בשביל האוכל?‬
‫נראה לך שהוא יוכל לאכול במצפון שקט?‬
‫אני טועה?‬
‫לא, את צודקת.‬
‫עזוב, פשוט תאכל.‬
‫הם רק מתלוננים בגלל שהם עייפים.‬
‫כן, היא צודקת.‬
‫תאכל, קומה 1. ככה זה וזהו.‬
‫אל תשים לב אליי.‬
‫לא, בבקשה.‬
‫בוא, תיכנס…‬
‫די. תיכנס, תאכל וזהו.‬
‫תודה, קומה 3.‬ ‫-בטח.‬
‫לא, הוא…‬ ‫-בוא.‬
‫פשוט תאכל. הוא אמר שזה בסדר.‬
‫אתה בסדר, נכון?‬
‫בטח.‬
‫בגלל המניאק הזה,‬
‫הגעתי למקום המחורבן הזה…‬
‫- מי שמאמין לא מפחד -‬
‫ואני מטפס במדרגות‬ ‫מספיק לכל החיים, יא בן זונה.‬
‫- נוכל -‬
‫הכול באשמתך.‬
‫הרגליים…‬
‫הגיע אוכל.‬
‫מה זה?‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫קומה 3.‬ ‫-מה?‬
‫הגיע משהו, נכון?‬
‫חשבתי שזה האוכל,‬ ‫אבל הגיעו שקיות קקי!‬
‫אויש…‬ ‫-קומה 1 אמר לשלוח את השקיות למטה.‬
‫חשבתי על זה.‬
‫אני לא מצטיין בטיפוס במדרגות,‬
‫ואנשים כל הזמן מחליפים אותי,‬
‫אז ניסיתי לחשוב איך אוכל לעזור,‬
‫והחלטתי ש…‬
‫קומה 1 אמר שקשה לו עם זה‬
‫שהוא מעכב את ההתקדמות שלנו בגלל המצב שלו.‬
‫חשבתי שבתור פיצוי, אתם תשלחו למטה את…‬
‫שקיות הצרכים שלכם.‬
‫באמת?‬
‫הוא אמר שכשחשב מה יוכל לעשות למען כולם‬ ‫במקום לתרום מאמץ פיזי,‬
‫הוא חשב על פיר האספקה.‬
‫הוא חשב שאפשר להעביר בו‬ ‫גם דברים אחרים, לא רק ארוחות.‬
‫בעקבות ההצעה של קומה 1, וההסכמה שלנו,‬ ‫נוצר אצלנו תפקיד חדש: עובד תברואה.‬
‫כשכולם ממלאים את כל התפקידים שלהם,‬
‫החברה מגיעה למצב של איזון, ומתפקדת היטב.‬
‫וזה מה שקומה 1 גילה:‬
‫שהערך העצמי שלו הוא משאב סחיר.‬
‫- תודה -‬
‫מי שאוכל פחות מתחלק במזון שלו.‬
‫תנוח.‬
‫אני אחליף אותך.‬
‫מי שבכושר טוב יותר תורם מאמץ.‬
‫ומי שאין לו מה להציע תורם מקום.‬
‫אחרי הכול, זה סידור הוגן למדי.‬
‫להתראות.‬
‫שלום, קומה 1.‬
‫ככה יהיה לך יותר נוח.‬
‫אין צורך, אנחנו בסדר.‬ ‫תשאיר את זה לאחר כך.‬
‫סיימת לאכול, קומה 3?‬
‫עוד לא. נראה לי שמיהרתי מדי.‬ ‫אני לא מרגיש טוב.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫על הזמן…‬
‫הוא עולה כמה שבא לו בזמן האחרון.‬
‫הייתה עלייה רצינית אתמול לפני חצות,‬ ‫אבל עכשיו העלייה נעצרה.‬
‫אתה חושב שזה בגלל הביצועים שלנו?‬
‫לא ברור. כולם עושים את מה שמוטל עליהם.‬
‫ראית את זה? התווספו עשר דקות.‬
‫אבל כולם בהפסקה, אחרי האוכל.‬
‫מישהו עלה?‬
‫מה נסגר?‬
‫אמרתי לך, הם מתקמצנים על הזמן.‬
‫זה בקושי עולה.‬
‫הם רוצים שנעבוד יותר, או מה?‬
‫מה זה פה, מחנה אולימפי?‬
‫נמאס לי.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫בא לי להפסיק.‬
‫אי אפשר להפסיק עכשיו, רק בגלל זה.‬
‫מה את עושה?‬
‫כבר לא כיף לי, אז אני מפסיקה.‬
‫בהצלחה לכם.‬
‫תסתמי את הפה ותמשיכי!‬
‫למה לי?‬
‫היי, את לא אמורה לעבוד קשה יותר מכולנו?‬
‫את מרוויחה הרבה יותר מאיתנו.‬
‫את לא אמורה לתת יותר עבודה?‬
‫למה שאתם, מהקומות הנמוכות…‬
‫לא תעבדו יותר?‬
‫מה?‬
‫נכון?‬
‫לא רציתם להשתמש בכסף שלכם,‬
‫אז השתמשתם בזמן המשותף שלנו‬
‫כדי לקנות נייר טואלט, מגבונים, וכאלה.‬
‫טכנית, אם אנחנו משתמשים בזמן‬ ‫כדי לקנות מוצרים,‬
‫הקומות הגבוהות משלמות הרבה יותר מכם, לא?‬
‫המטורללת הזאת…‬
‫אחרי הכול, כאן זמן שווה כסף.‬
‫…לא טועה.‬
‫שעה אחת שווה רק 1.2 מיליון וון לקומה 2,‬
‫אבל היא שווה 20.4 מיליון וון לקומה 8.‬
‫בגלל שאנחנו משתמשים בזמן שמשותף לכולנו,‬ ‫טכנית, הקומות הגבוהות מוציאות יותר.‬
‫לא רואים עליה, אבל היא דווקא די חכמה.‬
‫בואו נמשיך לטפס במדרגות‬ ‫במקום לבזבז זמן בוויכוחים.‬
‫התוכנית תיגמר בקצב הזה!‬
‫היי, בואו נטפס יחד איתם.‬
‫אנחנו צריכים לעזור!‬
‫את בטוחה שעלייה במדרגות מוסיפה לנו זמן?‬
‫מה?‬
‫זה מוזר.‬
‫אנחנו מטפסים במדרגות באותו קצב, נכון?‬
‫כלבה משוגעת…‬
‫ירד לנו הזמן במקום לעלות.‬
‫מה יקרה אם הוא לא יעלה יותר?‬
‫את צודקת.‬
‫אנחנו עושים את זה כבר יותר משש שעות.‬
‫לא הרווחנו אפילו דקה.‬
‫תכף חצות. נצטרך לחזור לחדרים.‬
‫אי אפשר להמשיך על המדרגות.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫היי! זה עלה!‬
‫20 דקות?‬ ‫-סוף סוף!‬
‫20 דקות, נכון?‬
‫זה קצת התעכב.‬
‫זה כנראה שוב עובד.‬
‫ידעתי.‬
‫סתם פחדנו בלי סיבה. ידעתי.‬
‫איזו הקלה.‬ ‫-כן.‬
‫אני שמחה.‬
‫זה כנראה עולה, גם אם זה לוקח זמן.‬
‫עכשיו חצות.‬
‫בואו נחזור לחדרים.‬
‫עבודה טובה היום.‬
‫בוא נחזור. עבודה טובה.‬
‫כולם, החוצה! בואו הנה!‬
‫לא נראה לי שהוסיפו לנו זמן. בואו מהר!‬
‫כולם, תתחילו לרוץ.‬
‫עכשיו!‬
‫בואו, כולם!‬
‫אבל לא קיבלנו אפילו‬ ‫את הזמן שלנו על העבודה של אתמול.‬
‫מה יקרה אם זה שוב לא יעזור?‬
‫בכל זאת, אין לנו ברירה אחרת.‬
‫תתחילו לטפס במדרגות!‬
‫זה קשקוש.‬
‫היא נפלה על הגב!‬ ‫-קומה 4!‬
‫מה?‬ ‫-היא נפלה!‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫זה התקף אפילפטי.‬ ‫-מה?‬
‫זאת אפילפסיה! אל תיגעו בה.‬
‫אה, אפילפסיה.‬ ‫-צריך…‬
‫יש לך הכשרה רפואית?‬
‫כן, הייתי אחות.‬
‫יש תרופה נגד זה?‬
‫היא צריכה פניטואין.‬
‫אל תזוזי.‬
‫מה אתה מדבר?‬
‫אל תעשי כלום. היא לא תמות.‬
‫מה?‬
‫אפילפסיה לא הורגת.‬
‫אם לא נעזור לה היא עלולה לקבל נזק מוחי.‬
‫התרופה לא תהיה זולה.‬
‫אם נבזבז את הזמן הקצר שנשאר לנו,‬ ‫זה סוף המשחק!‬
‫אתה לא בן אדם.‬
‫אל תפריע לי.‬
‫אנחנו צריכים תרופה לאפילפסיה! פניטואין!‬
‫זה קורע!‬
‫אתם לא רואים מה שאני רואה?‬
‫אתם לא רואים את זה?‬
‫40 שעות?‬
‫איזה כיף זה!‬
‫המדרגות לא היו‬
‫הסיבה שהוסיפו לנו זמן.‬
‫אז למה?‬
‫למה?‬
‫על מה מוסיפים לנו זמן?‬
‫כנראה בגלל ש…‬
‫מבדר להסתכל עלינו.‬
‫- פניטואין -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬