Pitomej kečup.
Dejte mi polštář.
Je vzhůru?
Sedmičko? Už jste se probral?
Co se sakra stalo?
Není to jasný? Odhalili nás.
Vím, že jste původně chtěl, abychom si v téhle hře byli všichni rovni.
Ale to je nuda. Chce to zapojit pěsti.
Nebo ne?
Sám přece víte, jak to je.
Horní patra by měla vládnout těm spodním…
Rozehráli jsme to moc hezky. Věřte mi, vaši geniální mozkovnu si nezaslouží.
Jste snad nějaký samaritán?
Všichni jsme na stejné lodi. Je nás osm.
Není účelem nahrabat si tu co nejvíc?
Uvidíte, že nám ještě poděkujou.
-Co má zas tohle znamenat? -Zablokovali nám nákupy. Kvůli zbraním.
Cože?
Myslím si to stejné.
Š-š.
Proč by jinak chodili ničit nám všem naše komunikační přístroje.
Hlavně žádný strach. Díky mně z vás bude boháč.
Měl jsem si ještě něco koupit.
Co tam dělají se Sedmičkou?
K čemu jim bude, když je v bezvědomí?
Možná se ho pokusí získat na svou stranu.
Na svou stranu?
Sedmička taky patří k vyšším patrům.
Může jim dělat problémy. Však víte. Kvůli té doručovací šachtě.
To by byl velký problém. Nám čtyřem to moc nepálí.
Hele…
Mluv za sebe.
Jo.
Ne.
Ohle by nám určitě neudělal, vždyť se pokaždé zasazoval o férovou hru.
Přesně tak. Navíc jsme se docela sblížili.
-Cože? -Chodíme spolu kouřit.
Aha…
Taky jste ho nedostali?
Myslím jídlo.
Mně tedy nic nepřišlo.
A proč nikdo z nich nevychází?
Nevím. Ale je to dost podezřelé.
Támhle jsou.
Co?
Moment…
Mám zvláštní pocit.
Proč takhle drží Sedmičku?
Sedmičko. Jste v pořádku?
Řeknu vám jak ode dneška budeme postupovat.
Zbývá nám kolem sto šedesáti hodin. Vaším úkolem nyní bude prodlužovat
čas do termínu, který jsme všichni zvolili pro konec.
A denně musíte vydělat aspoň dvacet čtyři hodin. Tak, jako dosud.
Počkat, co to znamená? "Vaším úkolem"? Proč naším?
J-Jsme v tom přece společně, ne?
My máme dřít, zatímco vy se budete jenom tak válet?
Tak to nemyslí.
Určitě ne. Že, Sedmičko?
Samozřejmě máte také možnost odmítnout…
To je na vašem rozhodnutí, ale nebudete dostávat jídlo.
Máme umřít hlady? To ale hra skončí i pro vás!
Zemřít hlady vás nenecháme.
Všichni víme, co tohle znamená. Dostaneme málo jídla. Jen tolik,
aby nás to nezabilo. Hladomor už jsme tu zažili.
Všichni dobře víme, jaké to je. A co nás čeká.
Pokud se vám podaří získat čas ve hrách
dostanete
podobnou minci. Rovná se porci jídla či pití.
A také použití doručovací šachty dole na náměstí je zpoplatněno.
Mince má hodnotu tří hodin. Takže…
za získané tři hodiny získáte jednu minci.
Co když nezískáme čas?
Potom nedostanete žádnou minci.
-Vám snad už definitivně hráblo! -Dvojko. Dvojko, s-stůjte.
Radím ti, dál už ani krok.
Bolelo by to, je policejní.
Není na tom nic složitého. K pořízení kompletní porce jídla a pití je nutné mít
dvě mince. A když se jedna mince rovná třem hodinám, bude vám stačít získat jen
šest hodin každý den. Díky dosavadním zkušenostem víme že získat šest hodin
denně je snadné. Nebude to pro vás problém.
Takže nebudeme jíst, pokud neprodloužíme čas. Přetáhli ho na svou stranu. Ale nejen
to. Udělali si z něj poskoka.
A-Ale, to přece… Nemyslíte si, že je to trochu moc?
Nemůžete přehodit zodpovědnost na nás, měli bychom soutěžit společně,
jako to bylo na začátku.
Přesně tak! Co vaše lidskost, co? Dokud soutěžíme, jsme přece jeden tým.
Snažíte se nás všechny sprostě vykořisťovat!
Ty podělanej hajzle!
Říkal jsem už ani krok.
Má ještě někdo problém?
Jedničko…
Nemůžu se dívat, je hrozně krutý.
Hele! Vydělalo nám to balík!
Vůbec nic se nezměnilo. Všichni jsme tu kvůli penězům.
Odejdeme odsud se sumou, o které by se nám ani nesnilo.
Ale vás to jenom bude stát o trochu více úsilí. Je to jednoduché.
Patra predeterminují náš status…
Jste z pater, která musejí pracovat za všechny.
V této krabici najdete hry, které od nynějška budete společně hrát.
Pokaždé si vyberete jednu hru a tři z vás, kteří hru prohrají pak budou potrestáni.
Jakým způsobem? Čeká nás zase paralyzér?
Tresty budou vždy různé. Odhalíme vám je pokaždé během hry. Můžete začít, Trojko…
Vyberte si.
Pohyb.
Hra na schovávanou.
-Hra na schovávanou? -Ano.
Ale nejdřív si vyberte.
Oči, jazyk, ruce nebo nohy. Potom budeme pokračovat.
A co tím myslíte?
Oči, jazyk, ruce nebo nohy…
-Tak si vyberte. -Řekněte proč.
Proč si z toho máme vybírat?
-Protože… -Bude zábavnější, když
se to dozví až potom.
-Mrcha proradná. -Ne, dvojko.
Co mám dělat?
Co mám dělat? Co mám dělat? Co mám dělat? Co si mám vybrat? O co jim sakra jde?
Tak já…
ruce. To je můj výběr.
To je moje smrt.
Tak já…
chci nohy. Ty si vybírám.
-No tak dobře. Vybírám jazyk. -A na Dvojku tedy vyzbyly oči.
Teď je teda svážeme? Ano?
Cože?
Buďte na ně opatrní.
Cílem této hry bylo schovat se před Šestkou.
Od klasické hry se tato verze lišila hned ve dvou bodech.
Soutěžící nemohou použít konkrétní část těla,
kterou si před začátkem hry sami zvolili. A druhý bod? Když nás Šestka najde,
hra ještě není u konce. Přijde rána. Pak končíme.
Ták… Všichni připraveni?
Běžte!
Deset!
Devět!
-Tak rychle, schovat! -Osm!
Sedm!
-Šest! -Šest!
-Pět! -Pět.
-Čtyři. -Čtyři!
-Tři! -Tři!
-Dva! -Dva!
-A jedéém! -Jedna!
Óóó, no tak kdepak vás máme?
Hej!
-Tamhle. -Ale ne!
Jooo!
A jste z kola ven!
Tamhle! Na ní! Tam! Rychle na ní!
A druhá!
Krása, už nám zbývají jenom dva!
Kdepak jste se schovali?
Před pikolou za pikolou nikdo nesmí stát
nebo nebudu hrát.
Kdepak jsou?
Baf!
To je legrace!
Já ti ukážu ty…
-To stačí. -Ne! Sakra…
Tato hra je u konce, svoje tři už máte.
Mmm…
Hezky nám to poskočilo.
Vítězem, který zůstal v úkrytu až do konce se nakonec stala Trojka. Gratuluji vám.
A jak už jsem zmínil dříve, trest se našeho vítěze netýká.
Potrestaný logicky bude jeden z těch, co hru prohráli.
Nyní tedy přejdeme k trestu. Ano, Čtyřko?
Trestance určí tato pálka.
Vítězovi nyní zakryjeme oči. Otočí se desetkrát na místě.
Posléze začne máchat pálkou. Za pomoci náhody takto dojde k výběru.
Ne! Počkejte, nezdá se vám to přehnané?
Jak už jsem zmiňoval, budete muset za každý den získat
nejméně dvacet čtyři hodin.
Pokud vám tento trest dostatečně nevydělá, neprodleně přejdeme ke druhé soutěži.
Vyberte podle svého uvážení.
Omlouvám se!
JEN DO TOHO! JÁ TO VYDRŽÍM.
Omlouvám se!
Raz!
Dva!
Tři!
Čtyři!
Pět!
Šest!
Sedm!
Osm!
-Devět! -Tak dělej, krucinál!
Deset! Máchnout!
To je smolař!
Jedničko, omlouvám se.
Krvácí. Bože, krvácí.
Bože můj.
Dýchejte, dýchejte. Dýchejte.
Dvacet šest hodin jen za první hru. Působivé. To dělá osm celých šest mincí.
Jako projev dobré vůle zaokrouhlíme nahoru a mincí vám dáme devět.
Zapište prosím počet mincí, které si chcete vybrat. Zapište je zvlášť.
Co to plácá?
Pokud součet vybraných mincí přesáhne devět všechny získané mince vám odebereme.
-Co to je za pitomost? -Takže… Pokud celkový součet mincí,
které si vybereme, přesáhne devět tak nic? Odejdem s prázdnou?
Ano, přesně tak.
-Naser si. -Je to génius, co?
Čísla spolu nesmíte diskutovat. Pokud někoho z vás chytíme u podvádění,
je konec. Přijdete o všechny mince. Taková jsou pravidla.
-Hele, měli byste nám dát trochu času, na… -Teď vás poprosím
abyste se utišili.
Prosím.
Jedem v tom spolu. Odměnu získá jeden a trest celý tým. Ďábelskej zmetek.
Ticho, nesmíte se na sebe ani podívat. Hm?
Tak dobře.
Devět mincí na čtyři lidi, když každý dostane dvě,
zbyde jedna navíc…
Taková škoda.
Nezasloužím si tu třetí já? Vyhrál jsem přece hru, ne?
Nemůžeme ji jen tak zahodit… Hm. Jasně.
Devět mincí.
Tak moment…
Vážně je fér, aby vítěz měl tři? A co oběť trestu? Dostat pálkou je zlý.
Neměl by taky o jednu víc dostat on?
Ale největší nálož ze všech přece dostala Dvojka.
Když napíše tři…
Tak moment. Když se nad tím zamyslím, Pětce se taky nedá věřit.
Může napsat Trojku už jen ze zoufalství a hladu. To by se jí podobalo.
Nikomu nemůžu věřit! Každej myslí jenom na sebe.
Postrádají základní intelekt.
Jsem jejich naděje. Nemám na výběr.
Blbost, na co si to hraješ? Potřebuješ aspoň lahev vody…
Ale… Co když… Co když ty trojky fakt napíšou?
Jestli mají svědomí určitě mě nenechají umřít. Snad.
Celkový součet zapsaných čísel
dělá sedm mincí.
Cože, sedm?
Takže každý z vás dostane, o co si napsal. Užijte své mince moudře.
Všichni kromě mě tam napsali dvojku.
Asi jsem nad tím moc přemýšlel. Jo, mozek týmu!
Získal jsem jen jednu minci. Za kterou si nejspíš musím pořídit…
Sedmičko. Ty hnusnej podvraťáku, křiváckej mizero!
Co se taky od toho všeználka dalo čekat?
Fajn…
Už jen chvíli…
Je to Dvacítka.
Dvacítka?
Takže nám všem dvacetkrát namlátí na zadek, nebo co?
Budete nám všichni pokládat otázky. Ten, kdo před dvacátou otázkou uhodne,
bude vítěz.
Taková jsou celá pravidla.
A stejně tak,
jako včera získá náš vítěz právo vykonat na ostatních připravený trest.
Jako by po tom snad někdo z nás toužil.
Můžeme začít?
Jistě.
Dobrá. Můžete se ptát.
Fajn. Soustřeď se. Hlavní je vybrat správnou kategorii.
Když to vyjde na začátku, uhodnout pak bude jednodušší.
Je to člověk?
-Ne ne. -A žije to?
Ne.
-A má to nějaký tvar? -Nemá.
Pak to tedy musí být nějaká aktivita, ne?
Aktivita?
Aktivita to být může.
Musí se dělat ve dvou? Nebo ji může člověk dělat sám?
Hmm, nemůže ji dělat sám. Chce to aspoň dva.
Bolí to?
Je to příjemný?
Moc příjemný.
Je to příjemný a dělaj to nejmíň dva.
Je to…
sexuální?
Ne, o sex nejde.
Ale je vidět, o čem přemýšlíte!
Je to…
aktivita, co všichni tady známe?
Mmm, ano.
Teď už to vědět musíte.
Já vím…
-Hele… -Je to…
Jste si tím jistá, Pětko?
Ano, myslím, že jsem si jistá.
-Rozmyslete si to. -Ne ne, věřte mi, já to vím.
Tohle určitě vím. Je to hra?
Není!
To je deset!
Když hádáte očividně to také počítají jako otázku.
-Mm, mm. -Tak počkat. Hra?
Dobrý pokus…
Myslím, že to mám.
Jestli se nepletu, odpověď je…
Ne ne, počkat…
Když uhodnu, dostanu do ruky pálku. To může být příležitost.
Příležitost nechat uhodnout Dvojku.
Vložit jí do rukou zbraň.
Jasně. Ta se přece umí prát.
Takže už se vzdáváte?
To ne, já vím!
Zkusím to uhodnout.
Když to není hra, tak…
co kvíz?
Ne!
-Jedenáctá otázka. -Trojko, no tak.
Doufám, že se teď od mojí odpovědi odpíchne.
Tak Dvojko. Neříkejte, že vás to ještě netrklo.
Já chci hádat.
Co? Jedničko.
Teď už je to… myslím, jasné.
Proč se do toho motá?
Není to hra. A není to ani kvíz. Takže je zcela jasné, že to bude…
No tak… Ne…
Ne, ne, počkat. Počkejte.
Ne…
Dost!
To ne!
Já se moc omlouvám… Vlastně nechci hádat. Beru to zpátky.
Co? Vážně?
-Moc se omlouvám. -Vy nás napínáte!
To byla příhra, panečku. Nejspíš pochopil, o co mi jde.
-Fajn. Dvojko. Prosím, hádejte. -Chci hádat.
Skvěle!
Dvacítka?
Správná odpověď!
A vítězkou dnešní hry je Dvojka. Gratuluji vám. Moc gratuluji.
Tak. Je to tady. Naše chvíle.
A jsme zase tady.
Dali jsme Dvojce do rukou onu osudnou zbraň.
Teď už jen zbývá…
pěkně s tou pálkou máchnout.
Prosím.
Hlavně nepromarněte tu příležitost.
Máte jednu šanci. Prosím.
Sakra!
Zasraný děvky!
Sedm.
Osm.
Devět… Deset, teď!
Dvojka není zázračná šermířka, která odhalí nepřítele díky závanům vzduchu.
Proč jsem čeka, že by jim všem dokázala dát nakládačku i se zavázanýma očima?
Že může vzít tou pálkou po hlavě někoho úplně jiného, než nás ji nenapadlo.
Když vás šikanují dost dlouho, časem to přijmete.
Vstávat.
Nakonec si na to zvyknete.
Když každý den směňujete svoji krev a pot za příděl financí a času,
navzájem si ubližovat vám po čase už začne připadat přirozené.
Je z toho rutina.
A potom, o pár dní později…
přišla velká katastrofa.
Strašlivá.
Dohromady se vám dnes podařilo získat devět mincí, ale,,,
celkový součet napsaných čísel je deset.
Co?
Musíme se držet pravidel. Nedostanete žádné mince.
Vypadá to, že jsme si nejspíš všichni řekli:
"To nikomu neublíží. Vezmu si jednu navíc.
" A katapultovalo nás
to do strašné situace.
-Takže to znamená, že… -To, co jsem řekl.
Nebudou rozdány žádné mince.
Pokud máte nějaké našetřené, sáhněte do zásob.
No, bohužel.
-Dnes vám to nevyšlo. -Sáhli jsme si na úplné dno.
-Souženi nepřetržitým hladem a žízní. -Bohužel…
Přežívali jsme v nepohodlí a špíně.
Dnes to nevyšlo?
Mysleli jsme, že horší už to být nemůže.
Ano, děkujeme vám za účast.
Když nám došlo, že naděje zhasla,
Můžete se vrátit. Mysleli jsme, že horší už to být nemůže.
Konečně jsme to vzdali.
-A v takových chvílích… -Co je? Zpátky do pokojů.
By se ti šťastnější měli těch méně šťastných začít obávat.
Jste snad hluchý?
Pohyb!
Vypadněte do svých pokojů!
Tento týden jste neměli moc příležitostí si řádně odpočinout.
Po takovém zápřahu jste všichni vyčerpaní.
Mám pro vás návrh.
Kdo se jako první vrátí do pokoje, ten dostane jednu bonusovou minci.
Zůstaňte, kde jste.
Ani krok.
Pokud teď všichni ustoupíme,
nic se nezmění.
Přesně.
Jen se opovažte hnout.
Ta jejich slova byla varováním.
Přesně tak. Naše trpělivost už byla u konce.
Všechny ty prohry, mlácení a kopání. Vlastně už jsme ani nevěděli,
co to znamená vyhrát. Tahle chvíle a naše vítězství
spustí zvrat, který nás postaví na nohy.
Stejně jako paprsek slunce v temnotách…
A tento oslnivý paprsek bude varováním těm z horních pater, kteří nám nyní
-nebudou schopni odporovat. -Deset.
Dáme vám deset mincí.
Ale do minuty chci odpověď.
Ano. Uděláme to tak, jak říká Šestka.
Ale až vaše minuta uběhne,
budeme muset použít hrubou sílu.
Tohle je naše nabídka.
Dostali jsme sice minutu,
ale trvalo to jen pár vteřin.
Omlouvám se. Ale jsem diabetička, cítím se slabě. Už nemůžu…
Veškeré úsilí je na nic.
Konec řetězce. Už zase.
A znovu. A znovu.
A… znovu.
To je další prohra do sbírky.
Moje myšlenky se ubíraly do nejkrajnějších mezí.
Pokud bude muset vážně někdo zemřít, aby tahle příšerná hra skončil…
vím, že je to špatné ale doufám, že už to přijde.
Ať už kvůli šoku slabosti, hladu, to je fuk.
Znovu a znovu jsem si uvědomoval že celé tohle místo nenaplňuje nic,
než čirá beznaděj.
Když jsem se o tom dostatečně ujistil…
Zemřít.
Má touha po smrti jiných… přešla. Já chci…
zemřít.
Ano. Přál jsem si to ze všeho nejvíc. Svou smrt.
Dejte mi něco. Cokoli.
Ať se můžu zabít.
Ale, o čem to mluvíte? Jedeme dál.
Nekecat a spát.
Mám vám s tím pomoct?
Mají pravdu.
Domnívám se, že ráno je nejspíš moudřejší večera.
Zítra to bude makačka.
Mé tušení,
že jim po zbytek života budu sloužit jenom jako nástroj ke sklizni je
nejspíš správné.
Ale proč mě nenapadlo,
že pravidlo o ukončení hry v případě smrti mě odsoudí jen k tomu že budu dřít
kvůli jiným?
-Najednou jsem ji měl v ruce. -Moc se omlouvám.
Talentovaná Jednička nám předala nepozorovaně na schodech tajnou zprávu.
Moc se omlouvám.
Ta zpráva probudila moji ztracenou vůli žít.
Revoluce?
Až nám Jednička vyšle signá, l ráno se všichni spustíme
doručovací šachtou až dolů.
Do prvního.
Naštěstí je přesně tak velká, že bez problémů pojme dospělého.
Sám člověk nic nezmůže. Slabý obzvlášť, ale spolu to zvládneme.
Když se spojíme můžeme být silní.
Proč mě to nikdy nenapadlo?
Vpřed nás pohání jenom skomírající naděje.
Ale to mi stačí.
Dnešek je alespoň o trochu lepší. A zítřek může být zase
o malý kousek lepší, než je dnešek.
Útěcha která nám pomáhá jít dál. A obzvlášť,
když se blíží náš vysněný zítřek.
Zoufale ho všichni očekáváme.
Pokračovali jsme dál v jejich hrách.
Vystavovali nás různému násilí. Čelili jsme absurditám, jako včera.
Ale uvnitř byla cítit ta změna.
Jedničky signál s sebou přinese nový řád. Celý svět.
Celý vesmír čekají obrovské změny.
Jen vydržet.
Dělá to velký hluk.
To byla legrace.
Co to… Co mi to proboha vykládal?
Proč mluvil o hluku?
Jaký hluk měl na mysli?
Jasně.
Výtah je slyšet.
Jsou tu!
Hm.
Bavíte se?
Co?
Jestli si užíváte život.
Nechápu otázku.
Stačí jenom sedět a nechat ostatní makat za vás, ne? Je to tak?
Ano, tak to je.
Nemůžu si stěžovat.
Jste náročný. To mě fakt hodně baví.
-Ó, to ne. Nejde mi to. -Jo, tak se to nedrží.
Hm?
Zpevnit zápěstí, ano? Jako by se odpaloval hřbetem ruky.
Mhm.
Ťuk.
Jamka!
Ten hluk ze šachty…
To mi předtím nedošlo.
To bylo vážně o fous.
Co když nás jen láká do pasti?
-Proč… proč myslíte? -Je to atraktivní.
Kdyby nás přistihli při činu.
To by rovnou mohli ten zvuk napodobit a potom nás chytit.
Jo, souhlasím.
Vzkazuje nám, že je ochotný přejít na naši stranu.
Tak proč se k nám až doteď choval jako k odpadu?
Všechny ty jejich brutální hry jsou z jeho hlavy.
-Jé, skoro! Zkusím to znovu. -Ó, výborně.
Počke… počkejte, padám!
Ne, ne! Á!
Jste v pořádku?
Dvě minuty, čtyřicet pět. Máte ještě poslední pokus.
Nemůžete se trochu zapřít?
Chybělo nám přeci už jen patnáct vteřin.
Tak to asi zkusíme znovu, ne?
Vše běželo podle plánu.
Osmička, Šestka a Čtyřka s nimi.
Všichni se očividně nudí.
To znamená, že nám nevěnují dostatek pozornosti.
Ale jediný, u koho si nejsem jistý je Sedmička.
UDRŽET FORMACI
Zbývá nám jenom doufat, že se pak přidá k nám.
Omlouvám se.
Pardon, Sedmičko.
Už nějakou dobu mě trochu trápí žaludek.
Můžete mi koupit léky?
Náš signál. To je ono.
Trápí mě žaludek je signál ke spuštění plánu.
Plánu, co je naláká do pasti.
Nyní přišel čas konat.
Ano, zařídím to.
Klíč, prosím.
Pošlete nám, prosím, léky na zažívání.
Čtyřícátý sedmý den ráno. Ani jsem oka nezamhouřil.
V celém těle mám třes. Otřasám se strachem, úzkostí, očekáváním a vzrušením.
Srdce jako by mi mělo každou chvíli puknout.
Ale dokud to opravdu nepřijde, tak jedem dál.
Už není cesty zpět. Zoufalství vyvrcholilo.
Přišel osudový okamžik. Zahnali nás do kouta.
Takže musíme…
Předlouhá noc je konečně za námi.
Konečně je tu zářivý úsvit revoluce.
Pomozte mi, prosím!
Pomozte!
Au, můj žaludek!
Co se to děje?
Netuším.
Pomozte mi!
Pomozte mi. Bože, žaludek. Au…
Co je?
Je mi hrozně špatně.
Co se to děje?
Pomozte mi někdo…
Co?
Pomozte mi! Au! To je bolest! Au! Můj žaludek!
-Počkejte. -Au. Prosím, pomozte mi.
-Pro případ, že by si něco zkusili. -Óó, pořádná zábava!
Pane bože, už to nevydržím.
To je hrozná bolest.
Můj žaludek…
A sakra.
Jéje.
Ukažte.
Vy bando nevděčná.
Hnusná chamraď.
S váma není nuda…
Na něj.
Na něj!
Mám to hezky zahojený.