Caut o pisicuță.
Și urăsc că fac asta, dar caut o pisicuță anume.
E al cincilea loc în care încerc, la naiba,
îmi încânți privirea
după câți căpcăuni am văzut toată dimineața.
Vreau o pisică neagră. Femelă.
Cam așa de mare.
Te rog, zi-mi că ai una!
Drăguțule, sigur că am.
Ce zici de micuțul ăsta?
E programat să ne părăsească diseară.
Asta miroase a eufemism, domniță.
Oaspeții noștri au o săptămână să găsească o casă.
Nu e adăpost fără eutanasiere.
Am o slăbiciune pentru programați. Mereu am avut.
Neagră. Trebuie să fie neagră.
Și ăștia doi? Nu sunt negri, dar sunt frați.
Te-aș ruga să-i iei pe amândoi, să fie împreună.
La frați e important să fie împreună.
Și aia?
Nu e disponibilă.
E British short-hair de rasă pură.
Avem deja patru cereri online pentru ea.
Dar avem pisici adorabile
care n-o să trăiască dacă nu apare cineva.
Al naibii de straniu, nu?
Cum am spus, nu e disponibilă.
Da. Cred că nu știi ce sunt.
Sunt plin de bani.
Cuști noi. Computer nou. Clădire nouă.
Adopt toate pisicile și le donez la orfelinat.
Vă duc pe malul râului, într-un loc nou, cu cădițe pentru pisici.
Nu le place deloc.
Te îmbrac doar cu Louis Vuitton dacă trebuie.
Dar plec de aici cu pisica asta.
Doamne, e straniu.
Stai să…
Poți să… Da, ține-o așa.
Da. Așa.
Micuțo, mi-ai salvat viața.
Ghici pe cine am găsit în fața ușii!
Vești proaste,
se pare că i s-a șparlit zgarda Gucci.
Îmi pare rău.
Cred că tati a plecat după un latte.
Nemernică mică!
Bună, tată, sunt cam ocupat.
Ce-ai zis?
Mai zi o dată!
Nu.
Nu, e o tâmpenie!
Ba nu e.
Nu.
Negare.
E uimitor cât de departe ajungi cu negarea.
Știi de ce mulți se folosesc de negare în viață?
Fiindcă funcționează.
Tot nepoata? E târziu. Vrei să răspunzi? E bine?
E bine.
Chestia cu negarea e că uneori problemele dispar de la sine,
deci pare că negarea funcționează.
Efectul placebo.
E Madeline.
Ce caută aici?
Repară mașinăriile ei, ceva.
E genială. Pe bune.
Cum sunt doar patru, cinci oameni într-un secol.
A ieșit din Mensa de plictiseală.
Poate ar trebui s-o includem în conversație,
să adăugăm niște genialitate.
Unde rămăseserăm? Da. Negarea.
Uneori funcționează, cum ziceam.
Dar alteori… nu.
Chiar nu funcționează.
Nu pot să cred.
- E aiurea rău de tot! - Încă cercetăm.
În primul rând, ce făcea acolo? Vic?
- Ce e? - Laboratorul tău. Animalele tale.
Nu știu. N-am trimis-o eu acolo.
Poate… Poate are legătură cu recompensa de 50 de milioane?
Ce naiba le-ai făcut chestiilor ălora?
- Maimuțelor cyborg ucigașe? - Nu da vina pe mine!
Soția mea e la ATI. Mutilată.
Despre ce vorbim?
Procesul! Am o lansare!
Stați jos!
Fiți furioși, șocați, țipați, cum vreți. Faceți-o aici!
Ăsta e spațiul în care permit, dar, când ieșim de-aici,
cineva trebuie să facă declarații presei.
Credem că Leo.
Sigur, credeți că Leo.
E îngrozitor. Îmi pare rău. Camille era…
De ce se discută? Zău, nu e momentul.
A zis că-i pare rău. Cum crezi că se simte?
Asta e o criză, trebuie să gestionăm pagubele.
Spun că asta era treaba lui Camille. Ea se ocupa.
„În numele meu și al familiei Usher,
cu tristețe anunț pierderea iubitei noastre Camille L'Espanaye,
la vârsta de 35 de ani.”
Ce naiba e asta?
Da, e îngrozitor. Spunem că avea 35?
Un robo-cimpanzeu afurisit mi-a sfâșiat sora
- …și sunt mânios! - Ajunge!
Atunci, zi cum vrei tu,
copiază „Candle in the Wind”,
dar respectați cu toții regulile!
Nu e vorba de a rămâne uniți, e vorba de a forma un zid.
Și, dacă n-ați observat, Morella e în spital,
Prospero și Camille sunt morți.
Lăsați tensiunile până îmi dau seama ce se întâmplă!
Până atunci, nu-mi pasă dacă Madeline vă zice să vă bășiți în microfon
la televiziunea națională, o faceți!
Suntem în luptă, sunt comandantul
și nu vreau să aud decât „Da, să trăiți!”
Ați priceput?
„Da, să trăiți”?
Excelent! Acum, că ne-am mai răcorit,
putem ieși, iar Leo își poate juca rolul.
Să vă cânte partitura Tammy sau Froderick.
- Nu-mi spune așa! - La naiba!
- Leo! - Ce e? Nu vă place?
Scoateți-mă din testament!
Dați-i partea mea altui drogat prăjit găsit la Urgențe.
Juno e în testament?
Nu. Juno nu e.
Este, tată?
Încă sunt în cameră.
Asta voiam să vezi.
Philip Fasullo trebuia să fie de pază.
Are cele mai multe ture de noapte.
Nu pare un Philip.
A fost scos.
Cineva de sus l-a sunat pe șeful lui și i-a zis să nu vină.
Nu știm cine a sunat și nu știm cine e femeia aia.
- Avem sunet? - Nu.
De ce nu?
De obicei, camerele de supraveghere nu au.
Oprește aici!
Fă-o mai clară!
Nici asta nu e posibil.
Nu o poți face clară?
Vezi asta mereu la TV. Apasă pe un buton și măresc.
Poți să mărești, dar nu face imaginea mai clară.
- Atunci, mărește, Arthur, te rog! - Bine.
- O recunoști? - E greu de spus.
Poate reușești s-o faci mai clară, cumva.
Mads?
Nu știu. Nu cred.
Nu avem femei în paza de la RUE.
Nu acum.
Deci știm doar că ea nu trebuia să fie acolo.
Asta înseamnă că a fost intenționat.
Credem că e aceeași femeie de la clubul lui Perry?
Încă nu pot confirma.
Nu trebuie să confirmăm nimic, nu?
Zi-le tuturor să fie gata! Suntem în război.
Nu știu cu cine, nu știu cum,
dar știu că ne pândește un glonț,
chiar dacă nu aud împușcătura.
Oricine ar fi femeia asta, găsiți-o!
Nu am aranjat totul pentru Perry, acum ce-ar trebui să facem?
Cum funcționează? Dublezi?
Ce e mai rău? O înmormântare dublă sau două separate?
Nici nu am ceva complet negru.
- Putem să-ți luăm ceva. - Nici costum negru nu am!
Stai! Nu e adevărat. Am unul.
Alarmă falsă. E din satin!
Mă ocup eu.
Aud vocea lui Camille în cap.
„Satinul e mătasea săracilor, nu-l porți la înmormântare
dacă nu ai murit în el.” La naiba!
E greu, și nu poți să treci peste asta cu vorbe, înțeleg.
Înțeleg.
Spune-mi ce pot face!
Bine. Am înțeles.
Ai văzut-o pe Pluto după ce ai adus-o înapoi?
Eu nu, mi-e teamă că a fugit iar.
Nu știu. E aici. Jur. E doar speriată.
Poate că trebuie să scape de traumă.
Sunt supărat pentru zgarda Gucci.
Nu-ți face griji!
Îi mai pun mâncare. Poate așa o momim să iasă.
Da.
La naiba!
Jules!
Ce e?
Ai ratat-o.
Dle judecător, ar trebui să luăm în calcul că e intenționat.
Mai aștept câteva minute.
Cu tot respectul, dacă întârziam o jumătate de oră,
mă așteptam la o amendă pentru sfidare.
- Ce sugerezi, dle Dupin? - Observam doar.
Pare că cei ca membrii familiei Usher și avocatul lor
au alte reguli.
Spune asta juriului, dle Dupin!
Scuze, dle judecător.
Eu și dl Dupin discutam
despre sfidarea curții, dle Pym.
A dumitale și a dumnealui, se pare.
Mă tem că a fost forță majoră.
Din păcate, în familia Usher a mai apărut un deces.
Camille L'Espanaye e moartă.
Așa că îmi cer scuze. A fost o dimineață aglomerată.
Îmi pare rău să aud.
De înțeles, familia e șocată.
Mă tem că nu am alte informații acum.
Bineînțeles, procuratura nu știa.
Ce s-a întâmplat?
Ne reunim luni, dacă nu există alte motive de amânare.
Suntem alături de familia Usher în aceste clipe grele.
- Suspendăm. - În picioare!
- Arthur. - Nu acum!
Ce căuta aici?
Nu știu.
Spune-mi! Oricum o să aflu.
Tată, zău că nu știu.
Cerceta ceva și a ajuns aici.
Deci era ceva legat de muncă
sau ceva legat de tine.
Avea fler pentru secrete. Era…
Avea har de iscoadă.
Nu-mi dau seama, întrebi dacă eu sunt informatoarea
- …sau sugerezi că era Camille? - Nu era ea.
- Bine. Dacă spui tu… - Spun.
- Te cerceta pe tine. Sau tehnologia. - Întreabă odată!
Tu ești?
Poate tu ai vorbit cu FBI-ul.
Să fii în avantaj. Nu credeai că se ajunge aici,
- …și acum nu mai e cale de ieșire. - Nu fi neghiob!
Știi ce? Să te naiba dacă crezi asta, mi-aș da viața pentru familie.
- Atunci, ce căuta aici? - Nu știu!
Poate fiindcă i-ai spus să scrie despre mine.
Cred…
Cred că se uita la cimpanzei.
De ce?
Cred că voia să-mi distrugă proiectul.
- De ce? - De distracție? Nu știu.
Știi cât mă costă cimpanzeii ăia?
- Da. - Știi cât costă dispensa?
- A trebuit să fac o arie protejată. - Știu.
Și animalul ăsta… Ce i-ai făcut, Vic?
Dispozitivul nu sporește agresivitatea.
Unde e acum?
E mort.
Nu, nu maimuța, la naiba,
proprietatea intelectuală de 200 de milioane din inima aia.
Dispozitivul e scos, animalul nu contează.
Nu, e prioritatea numărul unu.
Când lumea o să afle, o să fie în centru.
Maimuța însăși ar putea fi locul crimei.
Să opresc tot? Să curm suferința.
Plătesc jocurile lui Leo sau cărăbușii lui Tammy?
Bine, uite ce e! Trecem la teste pe oameni.
- Asta voiam să aud. - Da, suntem gata.
Crezi că aveți datele pentru aprobare?
De fapt, da. Le avem.
E o veste excelentă.
Știu că am fost…
E important.
Mai mult decât crezi. E important.
Lucrurile ei.
Am reușit să le iau înainte să apară poliția.
- Ne-am uitat în telefon. - Cum?
Cu parola.
Ai parola ei?
Avem toate parolele voastre.
Cred că are logică.
Singura chestie… și e ceva delicat…
deci vreau să procedezi cu delicatețe,
înțelegi?
Înțeleg.
De fapt, nu înțeleg nimic din ce spui.
Ce e delicat?
Ăsta era în geanta lui Morrie. Îl recunoști?
Nu, nu e al ei.
Suntem siguri că e al ei. Dar nu-l putem deschide.
Îți zic, nu e al ei.
E în regulă.
Ne-am gândit să încerci câteva combinații,
poate se deschide.
Dar nu e al ei.
Înțeleg.
Poate încerci, totuși.
De obicei e aniversarea.
Nu.
Ziua lui Lenore?
Nu.
Pot să mai încerc, dar se blochează.
Telefonul ei de serviciu nu conține nimic neobișnuit.
Ăsta, în schimb…
Chiar trebuie să văd ce e în el.
Dar verigheta ei?
Verigheta. Au găsit-o?
Unde e?
Te rog… încearcă cu telefonul!
CLARIFICATĂ. ÎȚI SPUNE CEVA?
Fă stânga acolo!
Trebuie să fac ceva înainte să mă întorc la birou.
Îți zic unde să mergi.
Nu fi proastă, Madeline, e o nebunie!
E o nebunie afurisită!
Semnează acolo!
Doamne! O groază de hârtii.
Majoritatea par dispense.
Toate sunt standard, jur.
Bine că am încredere în tine.
Trebuie să avem încredere una în alta.
- E o parte importantă. - Așa cred.
Dar auzi o mulțime de povești.
Multe companii farmaceutice mari
testează medicamentele în țări cu venituri mici.
Știi asta?
Am auzit ceva, da.
Mi-am zis că acolo e mai probabil ca oamenii să accepte banii.
Și se plâng mai puțin.
Poate chiar se sfiesc să raporteze efectele adverse.
Sau e mai puțin probabil să le observe.
Sau nu cunosc riscurile ori nu le înțeleg.
Mai există un tăiș al sabiei, totuși.
Poate li se oferă acces la medicamente și proceduri
pe care nu și le-ar permite.
Cele mai deștepte teste se fac
acolo unde e cea mai mare nevoie.
Cred că e motivul pentru care ocazia asta…
ți se oferă ție.
Chiar ai nevoie de ea.
Pentru asta sunt foarte recunoscătoare.
Un dispozitiv superb testat în Statele Unite.
Pe o persoană a cărei viață s-ar putea schimba radical.
Sunt norocoasă să iau parte.
Așa. E gata.
Mulțumesc.
O să fie pe inima mea, ca un pacemaker?
E un uriaș salt înainte față de pacemaker.
E un implant predominant pasiv. Cel puțin la început.
Culege date în timp real despre inimă și întregul sistem vascular,
evaluând eficiența.
Localizează blocajele înainte să apară cheaguri sau accidente.
Poate ajuta la prevenirea multor probleme cardiovasculare.
Îți poate salva viața.
Și apoi, într-o zi, dacă totul e în regulă, preia comanda,
îți face inima să bată perfect în stare de repaus,
la stres, solicitare fizică, epuizare, orice.
Pentru multe decenii.
Bine, atunci.
Când începem?
Păi, știi…
Mai am nevoie de câteva zile să mă asigur că e OK.
Nu vrem să ne grăbim. Dar cred că până la sfârșitul săptămânii.
Da. O să putem începe.
Și o să opereze însăși dna dr. Ruiz?
Da.
Da. E…
Și ea e foarte nerăbdătoare s-o facă.
- Bine. - Bine.
Trebuie să mănânci.
Nu te-am văzut mâncând de două zile.
Sunt bine, scumpo.
Ai mai văzut telefonul ăsta?
Poate îl avea mama ta?
Nu l-am văzut. De ce să aibă mama două?
Nu cred că avea. S-au înșelat ei,
telefonul altcuiva a ajuns între lucrurile ei.
Și cred că trebuie să aflăm al cui e telefonul
- …și să-l returnăm. - Da, ar trebui.
Ai… Adică, știu că voi, puștii de azi,
puteți intra în toate chestiile. Poți?
Adolescenții știu să acceseze chestii.
Nu chiar. Ăia sunt hackeri, tată.
Ai vreo idee cum îl putem debloca?
Noi folosim trei lucruri la deblocat,
funcționează mereu.
Parola, amprenta sau fața.
Și al meu face asta.
Nu mai spune!
La naiba!
Poza de fundal e din setări, dacă te interesează.
Ce înseamnă asta?
Mama folosește poze cu torturi.
Așa e. Așa făcea, nu?
Deci, probabil nu e al ei.
Nu e al ei.
Iubitule!
Mă omori!
Scuze.
Nu mai pot. Nu înțeleg.
Am luat destule pastile galbene.
Ar trebui să stau în comă două zile.
Îmi pare rău.
Pot să fac ceva?
Acum, că zici…
Pe bune? La asta te gândești acum?
Oamenii jelesc în multe feluri.
Dacă te ajută să dormi…
Bine.
Ciudat afurisit!
Nu tu. Tu ești nemaipomenit.
- Jules. Îmi pare rău. Jules! - Nasul meu!
Îmi pare rău. La naiba!
Ce…
Pe bune?
Scuze, Jules, pisica ta a… Pisica tocmai a…
Arunc cearșafurile. Și probabil că o să ard patul!
Și poate ne mutăm.
Înlocuire.
Celălalt mecanism de supraviețuire din familia mea.
Îți direcționezi reacțiile intense
spre ceva sau cineva care nu pare amenințător.
Așa că poți să reacționezi, să fii furios,
abuziv, chiar violent,
dar nu riști urmări semnificative.
- Cunosc. - Sunt sigur.
Câte nopți a suportat bietul Ernie povara mea?
Cum am zis, cunosc.
La asta, Napoleon mi-a semănat.
Cel mai mult.
Negare, înlocuire, proiecție.
Dar, vezi… voiam ceva mai bun.
Ceva mai bun pentru el. Pentru toți.
O trăsătură a mea care lor, cumva, le lipsește…
Sublimarea.
Unul dintre puținele mecanisme de supraviețuire
considerate pozitive.
Sublimarea presupune redirecționarea emoțiilor puternice
spre un obiect sau o activitate potrivită și sigură.
În loc să te descarci pe angajați,
pui toată energia în kickboxing.
Ce naiba?
Vorbeam! Ce naiba!
Doamne!
- Ce naiba ai? - Scuze. Îmi pare rău.
Să nu mai ridici vocea la mine!
Poți vorbi de înlocuire cât vrei,
nu direcționa căcaturi spre mine!
Te las lat dacă mai ridici vocea la mine!
Ai dreptate.
Scuză-mă…
N-a fost… N-a fost vina ta.
Te respect, Auggie. Chiar te respect. Dintotdeauna.
Ai arătat-o într-un mod ciudat de-a lungul anilor.
Mai știi ziua în care ne-am cunoscut?
Bineînțeles.
M-am gândit la multe în ziua aia.
Multe la care nu mă mai gândisem.
Am văzut lumea altfel după aia.
Dar nu mi-am imaginat că ajungem aici.
Da?
Salut, scuze de deranj. Îl caut pe Roderick Usher.
- De ce? - Tu ești Roderick?
Până la urmă tot o să-mi spui cine ești.
Da, dar nu vreau să închizi ușa.
Sunt Auguste Dupin, încerc să fac puțin bine
și am nevoie de ajutor,
sper că ești genul care ajută.
Anchetez fraude Medicare
și tu lucrezi la Fortunato.
Te rog.
Am 36 de nume pe lista asta și mi s-au trântit în față 30 de uși.
Ascultă-mă doar. Nu te vânez pe tine.
Vreau doar să lămuresc ceva.
Să pun ceva la punct. Te rog.
Intră!
Haide!
Mulțumesc.
Repet, te rog să te uiți pe astea.
Nu știu ce sunt.
Acorduri pentru un test.
Pe toate astea, doctorul Brevit…
- Cât de bine îl cunoști pe d-rul Brevit? - Nu-l cunosc.
Cine e doctorul Brevit?
E asociat în divizia de teste de la Fortunato.
Sigur nu-l cunoști?
Îmi pare rău. Știu că nu poți să spui mare lucru,
Dar, dacă ne spui pe cine vânezi
- …și te ajută dacă poate. - Da.
Se pare că mulți nu au semnat fișele.
Cred că unele semnături sunt falsificate.
Și cred că doctorul ăsta i-a inclus pe unii în studii
fără să îi informeze pe ei sau pe ai lor
despre posibilele efecte adverse.
Efecte adverse grave.
Doamne!
Unii dintre ei au murit.
- Și unele cadavre… - Dle Dupin…
Auguste, te rog.
Auguste. Nu știu multe despre industria farmaceutică,
dar îmi cunosc soțul
și, dacă avea habar de ce se întâmplă,
ar fi luat măsuri.
Da, așa e. Nu știu nimic despre asta.
Chiar nu știu.
Vezi tu, tocmai asta e. Ești pe lista mea dintr-un motiv.
Când Brevit înscrie un pacient,
documentul respectiv e verificat în câteva departamente.
Și unele ar trebui să ia legătura cu pacientul
și să confirme datele, să facă plățile etc.
Să confirme că sunt responsabili și că au consimțit.
- Unde bați? - Ei bine…
E semnătura ta aici.
Lângă a lui Brevit.
Pot să…
Și aici.
Aici. Aici. Și aici.
- Nu e semnătura lui. - Iubito, așteaptă!
- Nu e, știu. - Dar…
- Spui că a fost falsificată? - Nu.
Nu.
Nu spune asta, și e ceva neoficial, ai zis de la început, bine?
- Da, dar… - Nu-mi amintesc dacă am semnat sau nu
documentele astea.
Dar o să cercetez bucuros cât mai curând.
Dar nu-mi amintesc.
Acum, cel puțin.
Mulți au probleme să-și amintească anumite lucruri.
Ce vă fac acolo?
Toți de la Fortunato au o comoție, ceva.
Îmi pare rău.
Ești jos în ierarhie, măcar atât știu.
Și eu. Amândoi avem șef, nu?
Și înțeleg, spui ceva greșit, sau ea spune ceva greșit
și pici din ierarhie.
Poți rămâne pe drumuri.
Văd copilul.
Văd jucăriile făcute în casă.
Cineva a croșetat păpușile, a cioplit trenul.
O duceți de azi pe mâine. Ca și mine.
Mai aveți un copil.
Pare un băiat mai mare.
Bănuiesc că doarme, și nu văd multe dormitoare,
deci cred că doarme cu voi.
Borcanul cu miere de pe bufet e aproape gol.
E miere uscată pe masă și pe jos.
E un remediu pentru cel mare.
Și văd soc, echinacea. Vă străduiți din greu.
Iar el doarme acum, a fost treaz toată noaptea.
Cănile de cafea de lângă chiuvetă spun că unul a stat cu el.
A încercat să-l facă să ia miere.
La atâtea căni, cred că amândoi ați stat treji.
Probabil cu schimbul.
Sunteți părinți buni, nu vă permiteți doctoria,
deci, da, mișcarea inteligentă e să nu vă amintiți.
Nu vreți să riscați. Nu vă permiteți să spuneți ceva greșit.
E greu să spui ce nu trebuie.
Și mai greu e să faci ce trebuie.
Dar, dacă te răzgândești…
Aiureli!
Și îmi pare rău că au apărut la ușa ta.
Sun la serviciile de sănătate să nu ne mai hărțuiască oamenii.
N-au niciun drept.
- Dar… despre acte. - Afurisiții!
Li se pare că medicamentul apare într-un vid.
Ne închidem într-o cameră curată și goală
cu niște retorte, un bec Teclu și multe eprubete
și ieșim cu penicilina.
Nu respectă cele necesare ca să faci un studiu și să scoți un medicament.
Adevăratul laborator e lumea reală.
- Semnarea actelor… - Știi cum e lumea reală, Rod?
Variabile.
În lumea reală există efecte adverse,
surprize, anomalii, acte ale lui Dumnezeu
și toate cele, iar noi îndurăm tot.
Pentru toți insignifianții de acolo îndurăm tot.
Plângeri, procese, pe investigatorul ăla, toată mizeria.
De ce? Ca să le rămână sculată un pic mai mult?
Să scape de durerea de cap mai repede?
Și apoi ne atacă pentru asta. Afurisiții!
Semnătura mi-a fost falsificată.
Ba nu.
Ba da.
A fost pe cel puțin șase documente, clar.
Ești jucător de echipă, Rod?
Faci parte din echipa Fortunato?
Da.
Ce înseamnă asta, după tine?
Nu știu. Cred că înseamnă…
Fiindcă dacă vii la mine
și-mi zici că ți s-a falsificat semnătura pe documente importante
care se pare că au fost furate, apropo,
ei bine, atunci, nu joci în echipă. Ești în echipa lor.
Îți cer doar să-mi explici…
Și îți explic că firma asta e o echipă.
Suntem o unitate. Nu e vorba doar de a fi împreună.
E vorba de a forma un zid afurisit.
Unii ne-ar amenința existența, dacă am permite asta.
Suntem într-o bătălie afurisită.
Eu sunt comandantul și nu vreau să aud nimic
care nu e „Da, să trăiți!” Pricepi?
- Da. - Atunci, spune-o!
Da, să trăiți!
E mai bine.
O să cercetez, bine?
Și, dacă există o eroare cu semnătura ta,
o s-o corectăm.
E același lucru, nu?
Toți din clădire suntem în aceeași echipă.
Toată lumea aprobă tot.
Indiferent al cui nume e în acte. Ce rost are?
Casa nu poate fi învrăjbită.
Sunt în echipă, 100%, dle.
Minunat!
Și, Rod…
Erorile astea birocratice sunt vechi.
Sunt dinainte să-ți arăți potențialul.
Dinainte să te iau sub aripa mea.
Erori de genul ăsta nu se mai întâmplă acum.
Acum ești în clubul ofițerilor, fiule.
Așadar, relaxează-te!
Doar să ții minte în echipa cui ești, o să fii bine.
Absolut.
Da, să trăiți!
- Știi ce mașină conduc, Rod? - Nu.
Nu? Ei bine, e un Ferrari.
- Drăguț. - Să știi că e drăguț.
Ferrari 308 GTS, modelul din 1979.
Roșu Rosso Dino, cu piele „Bronz natural toscan”.
Plafon retractabil, cinci viteze, opt cilindri în V, de 2,9 litri,
scoate 292 de cai putere.
În opt secunde ajunge de la 0 la 100.
Nu e o mașină oarecare, Rod.
E extraordinară. Nu e o mașină pentru oricine.
E o mașină pentru cineva de succes.
Cu o astfel de mașină, faci o declarație.
Despre cine ești, încotro te îndrepți și cum ajungi acolo.
Fă ca mine, nu intra în necazuri,
ține gura închisă și ochii deschiși
și în curând o să ai ce mașină vrei.
O să parchezi în fața casei pe care ai visat-o dintotdeauna.
Fiindcă eu împlinesc dorințe, Rod.
Sunt afurisitul de Willy Wonka, iar asta e fabrica mea.
Iar tu ai tras lozul de aur.
Dacă-ți joci bine cărțile…
într-o zi, toate astea ar putea să fie ale tale.
Hai să bem ceva! Trebuie să plec în curând.
Demisionează.
- Am muri de foame. - Mă angajez eu.
Ce zici de o diplomă? O să iei și diplomă?
- Hei… - Îmi pare rău.
Dacă demisionez, m-am ars. Gris m-ar distruge, știu prea multe.
Poate mă duc la concurență.
Pătrund înainte să-mi distrugă Gris reputația. Sau poate…
A zis că sunt în club acum.
Mă susține. Poate îmi țin gura, cum a zis el.
Sau ai putea să faci altceva, nu știu.
- Industria asta e urâtă, Roderick. - Nu neapărat.
Doamne, amândoi! Ți-au falsificat semnătura, Roderick!
Numele tău, al nostru, e pe o dovadă a crimei.
Nimeni nu știe că o să cadă înainte să cadă.
Dacă pleci la concurență, n-o să aibă încredere în tine.
Dacă rămâi la Fortunato, nu te mai respectă.
Ai mâncat o linguriță de căcat în fața lor și ai zâmbit.
Nu poți fi membru în club. Nu poți fi egal cu ei.
Nu după ce te-au văzut înghițind căcatul lor.
Așa e natura.
De două ori nașpa, fiindcă tatăl tău a construit compania.
E dreptul tău din naștere, Roderick. Al nostru.
Ai să te duci la lucru…
și ai să înghiți căcatul în continuare.
Îl faci pe Rufus Griswold să creadă că e alimentul tău favorit.
Și apoi suni la numărul ăsta.
Soția ta are dreptate.
Asta trebuie să faci.
Îl sunăm mâine.
Și te împrietenești…
cu Auguste Dupin.
- Noapte lungă? - Da. Scuze.
Nu știu când a trecut.
Ce-ți face nasul?
Doare.
Dar e bine.
Ai găsit-o pe afurisita aia mică?
Nu, sigur e pe undeva prin preajmă.
Știu că ai trecut prin multe și știu la ce m-am angajat.
Ai fost întotdeauna clar cu privire la droguri.
Nu te plânge de droguri!
Devin o problemă.
Nu face asta, Jules!
Nu zic să refuzi, zic că îmi fac griji pentru tine.
Pentru că întotdeauna te-ai controlat,
parcă ai o putere magică, dar, iubitule, te afectează.
Poate o iei mai ușor.
Consideră că-mi faci o favoare, dacă vrei.
Îmi faci pe plac?
Bine.
Scuze că dau buzna așa. Ai puțină răbdare…
O mulțime de scări.
Vrei niște cafea?
Nu, mersi…
Mulțumesc.
E frumos aici.
Nu ai mai fost pe-aici?
Nu.
Doar în cel ce părea căsuță din copac,
dar pe ăsta nu l-am văzut. E drăguț, șic.
E ca o berărie artizanală.
O să se schimbe iar în curând.
Iubitul a demisionat. E mort și nu știe încă.
Îmi pare rău să aud.
Speram să ai niște droguri.
Scuze că ți-o spun direct, dar asta e. Vreau droguri.
Trec prin clipe grele, iar Morrie e…
Morrie e terminată, știi.
Se pare că avea un telefon cu cartelă.
Nu pot să nu mă întreb de ce a fost la…
Orgia lui Perry?
- Te rog, nu rosti cuvântul! - Scuze!
Tămbălăul lui Perry.
Nu e cu mult mai bine.
Am nevoie de ceva ca să mă concentrez, să am energie
și să nu mă mai simt îngrozitor.
Măcar o clipă.
Cocaină? Nu vrei chestii de designer.
Sunt prea periculoase.
Rămâi la varianta clasică.
Și nu exagera, bine?
Doar de câteva ori pe zi, până te relaxezi.
La naiba!
Ce naiba?
Ce mama naibii? Prinde pisica!
La naiba!
Prinde pisica! O jupoi de vie!
Ochiul?
La naiba!
Ar trebui să-l speli bine.
La naiba!
- Așadar… - La naiba!
O să iau cocaina asta, dacă e în regulă.
O să fim la Points Park mâine de la 11:00 la 13:00,
națiune BILLT, veniți la întâlnire!
Azi, aici, în studio, suntem încântați. Nu, băieți?
Primim câștigătorii concursului Goldbug de la BILLT.
Hai, oameni buni!
Cum am promis, o să vadă studiourile BILLT
și primesc un machiaj Goldbug.
Pentru a sărbători noua marcă Goldbug,
care se lansează joi.
În regulă, mergeți în culise,
machiați-vă și ne vedem după antrenament.
Toată lumea știe că viața e scurtă și universul e haotic
și în mare parte incontrolabil, așa zic apocalipticii.
Eu zic: „Bine, dar cum rămâne cu ce poți controla?”
Cât de sincronizate vă sunt mintea, corpul și energia sacră Gaia?
Sunt BILLT și puteți și voi!
Construim orașul
Cele mai bune zile se apropie. Sunteți gata, Goldbug?
Hai să ne încălzim!
- Construim orașul - Construim corpul
- Construim corpul cu trudă și suflet… - Construim orașul cu rock-and-roll
Ce mama naibii?
Mersi că ai venit.
Nicio problemă. M-a surprins apelul tău.
N-o găsesc.
Nenorocita! N-o găsesc nicăieri.
Sigur e doar…
Pisicile sunt prădătoare. Le e scris în gene.
Au fost domesticite acum 10.000 de ani, dar tot au impuls de prădător.
Nu contează cât de drăguțe și mititele sunt…
aduc mereu daruri.
De obicei ca să te învețe să vânezi.
E inofensivă. Dacă nu cumva ești șoarece.
Inofensivă, da?
Pare normal?
Sunt surprinsă că i-a pus în cadă.
I-am găsit peste tot. Unul era pe frigider.
Nu am știut unde să-i arunc și să-ți arăt. Uite…
Trebuie s-o iei înapoi.
Bine? S-o eutanasiezi. E psihopată.
E în pereți.
- Ce? - Da. Ascultă!
Pisicile sunt prădătoare de top, să știi.
Contează doar vânătoarea.
Își lungesc spinarea ca să facă sprinturi scurte.
Prind 50 km/h.
Își strâng umerii și pieptul ca să intre în spații înguste.
Sar de nouă ori înălțimea lor din picioare…
și aterizează în patru labe cam de câte ori cad.
Mănâncă prada pentru taurină. Un aminoacid esențial.
Pisicile nu se satură de ea, așa că mănâncă.
Sunt prădătoare pentru că au…
o deficiență.
Cam ca tatăl tău. Nu, Leo?
Capul sus!
La naiba, Jules! Poate ai dreptate.
Poate ar trebui să mai las drogurile.
Bine, ajunge.
Uite ce e…
Nu mișca!
Pot să cumpăr un perete nou. Un apartament nou!
Îl pun pe Hemsworth să-mi trimită alt ciocan.
Dar tu, dobitoaco!
Nu e nimic.
Hei!
Sunt eu. Freddie. Ești trează?
La naiba!
Mama naibii!
Habar n-am.
Îmi vine greu să cred.
Cunosc regulile.
Nu m-aș vedea cu fetele în altă parte.
Da, fiindcă te-aș ucide.
Sigur ea era?
Stătea în spatele tău și purta aceeași perucă.
Trebuie s-o fi văzut, Bill.
N-am văzut-o. Ai un cadru?
E transmisiune live. Nu am cadre.
Îmi pare rău, Tam.
Trebuia s-o văd
și să-i spun să dispară.
Ascultă…
- Iubito… - Ce? Nu.
Trebuie să dormi.
Vorbesc serios.
Nu e sănătos. Trebuie…
Îi scriu lui Lauren să-i zică lui Candy să stea la distanță.
Nu e profesionist.
Pari rătăcit, bătrâne.
Îmi pare rău. Poate sunt.
Am zis să te distrag.
Cum te simți?
Bine.
- Ce-ți face piciorul? - E bine.
Mă gândeam, totuși…
Ce-ar fi să suspend un pic Ligodone-ul?
- De ce? - Nu știu. Am tot citit.
Îmi place. Dar m-am gândit…
Să văd cum e fără, câteva zile.
Scumpo, cum ar fi?
În plus, tu ești dovada că e bun.
Ești contraargumentul celor susținute de dobitocii ăia.
Iei mai mult Ligodone decât orice persoană pe care o știu
și uită-te la tine!
Ești un spectacol. Ești…
Înflorești. Nu ai dureri.
Ești cea mai frumoasă și perfectă dovadă a mea.
Mi-ar prinde bine o înveselire, că tot ai zis…
Ce zici?
Ce este?
Roddie!
Roddie, ce este?
Roddie!
Ce este?
Ce e?
Scuză-ne, te rog.
E în regulă.
- Nu trebuia să te cheme. - Ba sigur că trebuia.
- Nu e nimic. - Nu mă insulta!
Doctorul a venit acum câteva seri.
Neanunțat.
Și ce este?
CADASIL.
- La fel ca mama. - Bine.
Și asta…
Înseamnă cinci ani.
E destul de avansat, așa că…
E mult mai puțin.
Știam că demența vasculară poate provoca halucinații,
dar n-am crezut…
- Și nimic de genul ăsta. - Bine.
Victorine.
Da, și eu am crezut la fel.
Dacă dispozitivul ei funcționează, câștig timp.
Previne accidentele. Atenuează afecțiunea în creier.
Bine. Medicamente?
Betablocante, Risperdal.
Risperdal? Dacă-ți dă antipsihotice, îi smulg beregata!
Sincer, ar putea fi bine.
Ce am văzut astă-seară…
Victorine o să rezolve cu miracolul ei pentru inimă.
- La fel ca mama. - Încetează!
Ce e cu…
Hei!
Aproape am prins-o.
Rahat!
Leo, ce se întâmplă?
Dacă fuge, prinde-o!
O strivesc, jur!
Vino încoace!
Ce e?
Nu o vezi?
Stai!
PRĂBUȘIREA CASEI USHER
BAZAT PE OPERELE LUI EDGAR ALLAN POE
Subtitrarea: Anca Tach