Benvinguts i gràcies per venir.
DISCURS INAUGURAL DE GOLDBUG
No soc el Bill T. Wilson,
ell està pentinant una prostituta anomenada Candy
amb l'esperança de follar-se-la.
La Tamerlane Usher…
es va inventar l'estil de vida Goldbug per canviar el puto…
PUTO BILL QUE ET BOMBIN, BILL
Hola?
Bill?
Ei!
Bill?
Guarda?
Paio?
Com cony es deia? Kostner?
Hola?
Ei…
Si hi ha algú,
tinc un guardaespatlles fora que està autoritzat a usar força letal.
Ai mare.
Déu meu.
Tamerlane,
has de dormir.
ZOLPIDEM MELATONINA 10
SOMNÍFER MELATONINA
Hòstia.
T'has d'adormir.
Si us plau, t'has d'adormir.
Et vull fer una pregunta.
M'has parlat de les converses del Perry amb amics,
de la Camille amb assistents,
del Leo perseguint un gat sol al seu loft,
de les experiències de la Victorine i, ara, això.
La Tamerlane Usher sola a l'habitació.
- Ho sento, t'avorreixo? - No, però…
M'has d'entendre…
No m'ho acabo de creure.
No has pogut veure tot això.
És el que tu suposes?
- Tot això ha passat. - Com ho saps?
M'ho han dit.
- Abans de morir. - No, abans no.
Oh, no és una preciositat?
És digne d'una reina.
De la reina Tausret, de fet.
Faraona de la 19a dinastia.
Li van posar dos enormes safirs al cap quan la van momificar.
En lloc dels seus ulls.
Perquè tingués poder i vista en el més enllà.
Així s'acomiada una deessa.
Van dir que no tenien preu.
Però heu d'encertar les preguntes. No: "Quant costen els safirs?", sinó:
"Quant costa el Consell Suprem d'Antiguitats?
I la Coalició per a la Protecció d'Antiguitats?
Quant costa el Ministeri d'Antiguitats?
Quant costa la Secretaria General?
I la Policia Nacional egípcia?"
Contesteu aquestes preguntes. D'una a una.
I, en pocs anys,
els safirs inestimables són un regal d'aniversari per a la meva germana.
Vaig remuntar el temps
i vaig arrencar els ulls a una deessa
amb la meva bitlletera i paciència.
Això em converteix en déu?
No contesteu tots alhora.
Endavant.
Mare meva.
Estàs bé? Encara no has anat a casa?
Pym m'ha dit que vingués abans que la premsa ho sàpiga.
No dormia aquí des que vam presentar la Ligodona.
Bé, almenys dutxa't.
No és el que crec que és.
És propietat de Fortunato, no ho donaré a la policia.
L'has extret tu mateix?
Volia que ho fes un becari, però així era més fàcil.
No em puc creure que hagi arribat fins a elles.
Anihilaré l'empresa de seguretat.
- El guarda era a uns deu metres. - No hi havia ningú.
Ho he vist. S'ho ha fet ella mateixa.
La Victorine s'ha clavat el ganivet al cor.
I ningú…
l'ha ajudat amb la seva nòvia. Això segur.
Quatre morts seguides no és una coincidència.
No cal saber com succeeix per saber que succeeix.
Ens estan atacant i, si això no et torna a la realitat,
recorda que la Vic tenia plaça a la junta.
Ara m'escoltes.
Sí, estimat germà,
¿no se t'ha acudit que si continuen aquestes coincidències,
el tallafoc familiar de què sempre parles
es desmantellarà totxana a totxana?
Podríem perdre el control de la junta.
Si no trobem la dona d'aquell bar,
si no li parem els putos peus ara mateix,
et quedaràs sense família.
També et quedaràs sense empresa.
Almenys podem treballar en això.
Sí, per fi puc fer una cosa.
- Quina hora és? - És l'albada.
Agafaré pel coll cada membre de la junta abans de migdia.
Que Pym convoqui les tropes, és la guerra contra els accionistes.
- La dona, Roderick. - La junta, Madeline, la junta.
Roddie?
Hola?
Això mai ho havia vist…
Ei, vell, soc jo.
Anit no vas venir a casa. I…
Això no m'agrada. Truca'm.
Envia'm un missatge. Digue'm alguna cosa.
Què dic al meu equip de cinc paios?
I a les famílies que compten amb la feina?
Collons. Quin esmorzar de putos campions.
Això és insostenible.
Us mantindrem informats amb més detalls.
La tragèdia torna a copejar la prominent família Usher.
Els cossos de la filla del Roderick Usher, la Victorine,
i la seva parella l'Alessandra Ruiz
s'han trobat d'hora aquest matí al seu domicili,
i tot apunta a un suïcidi ampliat.
VICTORINE LAFOURCADE: SUÏCIDI AMPLIAT
Ruiz va morir hores abans que Lafourcade se suïcidés
en una espantosa escena.
Déu meu. Papa!
Què passa?
…per amics de la parella…
Hòstia!
Mare meva.
…i confusió…
- Ens tocarà anar a un altre funeral. - Papa, estem segurs?
Sí, tresor, estàs fora de perill.
Tens un guardaespatlles a l'escola. No t'has de preocupar.
…Camille L'Espanaye, Napoleon Usher i…
La teva tia era molt ambiciosa.
Extremadament ambiciosa.
Li havia de passar una cosa així.
Mai hauria dit que faria mal a l'Ali, però…
Escolta'm bé, és important.
La teva tia Victorine, el teu oncle Leo, la teva tia Camille, el teu oncle Perry…
No estaven bé.
Cap d'ells.
I també eren… Bé, tampoc eren Usher purs.
El més important ara és la mama.
Amor, ho has sentit? Una tragèdia.
La Victorine ha mort.
Suïcidi.
Però no ha marxat sola, s'ha emportat l'Ali.
Això demostra clarament
que mai coneixes realment ningú.
No trobes?
Oi, amor?
- Acomiada't, vas a l'escola. - Em vull quedar amb ella.
No. La mama encara s'està adaptant.
Vindran els doctors?
Els especialistes que vas dir?
Aviat.
Tam, t'he trucat.
Ja ho sé.
Volia assegurar-me que… La Vic…
Tothom en parla i no contestaves.
Esclar que sé què li ha passat.
- Estàs bé? - No, no ho estic.
Però no vol dir que necessiti res de tu.
No et necessito. T'enviarem els detalls del funeral.
En lloc de flors, deixa la clau de casa.
- Caram, encara ho penses. - He estat molt clara.
Tammy, aquest…
aquest no és el moment…
Oblidem el nostre merder i avaluem el que ha passat.
No estàs bé.
Creus que ets molt forta, però no.
I ja fa temps que no estàs bé.
Però no estàs sola.
Et faig costat.
I t'estimo.
Jo a tu no.
Així que…
Posem fi a aquesta agonia, si us plau?
Què he fet per ofendre't tant?
M'ho podries dir?
Perquè sento que tot el que he fet és…
dedicar-me a nosaltres.
I tu només t'has preocupat de la nostra marca.
La nostra marca?
Mira't l'acord prematrimonial.
Marxes amb la roba, i encara gràcies.
Ho sento.
Ho estic passant molt malament.
I aquesta empresa, Goldbug,
no té res a veure amb el que sempre ha fet la família,
i ara més que mai el món ha de veure que nosaltres…
Que som més que Fortunato i que no només venem píndoles.
Ens podem dedicar a la salut i a la bellesa.
I el nom Usher és més que el Roderick i la Madeline.
I tinc por, Bill.
M'heu de fer costat quan les aigües es calmin, Davis,
perquè sempre es calmen, i jo sempre sobrevisc.
Recorda l'altra cara de la moneda. El 96?
- Senyor Usher… - Em van intentar matar en va.
A l'altre costat roden caps. Que et quedi clar, Davis, jo soc immortal.
Endavant!
- La meva nena favorita. - Ho sento molt, avi.
- Sarah, marxa. - Sí.
I tu, guardaespatlles.
Si algú ens ataca, el…
- Per què no ets a l'escola? - Estàs de broma?
Tinc dia lliure. Volia assegurar-me que estàs bé.
Tothom està…
Per què passa això?
La vida és una bogeria.
Una aberració.
Com abans ho entenguis, millor estaràs.
Estic preocupada.
Potser el món no és un lloc segur…
però escolta'm, i escolta'm bé.
- No permetré que et passi res. - No ho dic per mi.
Em preocupa el meu pare.
No està bé.
Bé, de vegades les coses no estan…
bé.
La realitat no és el que era.
El que veiem
o ens sembla insomni
no és sinó un somni dins d'un somni.
Per exemple…
Tu també els veus?
Il·lusions.
Perquè no acluco l'ull, però això…
és un avantatge.
Els qui somien de dia comprenen moltes coses
que escapen als qui només somien de nit.
- Avi, estàs bé? - Sí. Estic bé.
Només estic…
Ha estat una setmana estranya.
Això és propietat de Fortunato.
Això també.
Hem de fer cas d'aquest imbècil?
Estem preparats, senyor Pym.
Discos durs, portàtils, tot allò digital és nostre.
El fiscal m'ha dit
que si troben informació important en aquests aparells,
ens l'entregareu.
Està de broma?
Pretén que em cregui que aquesta merda també és propietat de Fortunato?
Ha vist res interessant?
Acabin aquí abans de les set.
El senyor Usher els obre la casa de la seva filla,
però la seva paciència té un límit.
No entrin a les altres habitacions.
Allibera'm la tarda, he de mirar una cosa.
I avui sopo amb el Richard Parker, així que…
- digue-li que potser faig tard. - Sí.
Papa!
Papa, ets aquí?
- Hola. - Cagondena.
- Ho sento molt. - No.
- No, gràcies. - Ho sento.
Has vist el meu pare?
No contesta el telèfon aquest matí.
Ja ho sé. No contesta, oi? Ho he intentat tot el dia.
Només m'agafa la Crystal, la coneixes?
Esclar que sí.
M'ha dit que està bé.
En mode crisi. Aquestes coses.
La Victorine. Horrible.
Ell sempre fa igual.
Normalment mai m'explica coses. És…
Has estat sola en aquesta casa?
És gran de collons. Està plena d'escales. I fa fred.
Suposo que em fa sentir petita. Aquí ningú em veu.
Normalment aquí no hi ha ningú.
Divago, ho sento.
Volia dir-te que ho lamento.
Lamento la mort de la Victorine.
I de la Camille. I del Leo.
I del Perry. Lamento aquesta bogeria.
Se'm fa molt estrany.
Davant d'aquestes coses horribles…
pensava que la gent es feia costat.
Però mai hem estat tan allunyats.
Lamento…
que no contesti al telèfon.
No és per tu. Ens ho fa a tots. Des de sempre.
Ja ho sé.
Mai he tingut gaire família.
Vaig pensar…
en coneixe'l: "Té una família enorme, oi?"
Volia…
pertànyer a un grup.
Pertànyer a alguna cosa, saps?
Soc una bleda, oi?
Digues-li que he vingut si parles amb ell abans que jo.
Amb això no n'hi ha prou.
Necessito alguna cosa que impressioni la junta.
I la necessito ara.
La junta adora les píndoles,
però encara més els algoritmes.
Tenim models predictius de mercat al SET que tenen una precisió del 74 %.
Tailàndia. Enhorabona.
Això és com aprovar un examen fàcil.
I el Dow, el Japó?
Collons, Alemanya.
Són mercats més volàtils i el nostre algoritme està aprenent.
D'acord, i un patró meteorològic?
L'algoritme Doppler funcionava bé el mes passat.
Doneu-hi uns tocs.
Va millor del que esperàvem,
però no està preparat per a la junta.
Per què coi us pago?
Sí, aquesta ciència consisteix a predir panorames polítics,
prevenir catàstrofes ambientals, salvar economies,
però desxifrar la consciència significaria la puta vida eterna.
Marxeu. Gràcies.
Arthur.
- S'està complicant. - Com?
He trobat la fitxa d'una pacient de la Vic.
Hi havia una fotografia.
- Era ella. - Ella?
A la fitxa hi havia una adreça.
Això sí que m'interessa. Ves-hi.
Ja hi soc.
Tenies tota la raó.
Tot això és deliberat.
Sou el seu objectiu.
I aquella dona sap que l'estem buscant.
Per què ho dius?
Aquí?
- Era l'adreça de la fitxa? - Sí.
- Ell hi va entrar? - I tant.
I la va trobar?
Coneixes bé l'Arthur Pym?
Suposo que és la mena d'home a qui acudeixes si…
no ho sé, mates per accident una prostituta
i la vols desmembrar.
No. No és tan avorrit.
Recordes l'expedició Transglobe?
Van circumnavegar la Terra del 79 al 82.
Del Regne Unit al pol Sud, al pol Nord i cap a casa.
Ho recordo.
- Uns 160.000 quilòmetres. - A través del Sàhara.
Els pantans i les jungles de Mali, la Costa d'Ivori,
els camps clivellats inexplorats de l'Antàrtida, el pas del Nord-oest…
El cementiri d'aventurers cèlebres.
I després cap als perills de l'oceà Àrtic…
- Ho recordo, Roderick. - L'Arthur hi va anar.
Acabava de complir els 25.
Va interrompre Dret
per obrir-se pas fins a l'expedició i va veure el puto món.
Mentre tu i jo perdíem el temps amb els nostres drames
furgant en el soterrani de Fortunato,
l'Arthur Gordon Pym doblegava el món per reclamar el que li corresponia.
Les coses que va veure…
En parla, però només fins a cert punt.
Sempre calla…
quan arriba al pol Nord.
Els meus fills es divertien completant la història de l'Arthur.
M'agrada pensar que va matar algú.
Que va menjar carn humana.
O que va pixar des del cim del món.
Pots somiar.
Va dir als meus fills…
que la Terra estava buida.
Ni tan sols sé si mentia.
Esclar que mentia.
Va dir a la Tammy que la Terra estava buida…
i que va trobar una illa al cim del món, que va anomenar
Ultima Thule.
I que era el regne d'éssers que vivien…
sota nostre, fora del temps
i fora de l'espai.
Que bufó.
No vam enviar un detectiu a buscar aquella dona.
Ni un policia, ni un sicari.
No hi vam enviar un mercenari.
Hi vam enviar l'Arthur Gordon Pym.
Esclar que la va trobar.
Però aquell dia no.
És curiós que esmentis el soterrani de Fortunato.
Per això recordo veure l'expedició, d'alguna manera.
Van tornar a Anglaterra el 82.
Ho vaig veure a la televisió.
Ho recordo bé perquè…
En aquell moment no tenia feina.
Gràcies a tu.
Au va, no siguis rancorós, Auggie.
A aquestes alçades, és aigua passa…
Si us plau, tresor, prou.
Roderick?
Tranquil.
- Gràcies per acceptar-ho. - És arriscat.
- Ho és, no ho nego. - Què passarà si l'enxampen?
Lamento dir que depèn del que ens doni.
Et doni el que et doni, has d'acabar amb ell.
Tant se val el mal que li fem,
si no el matem, saps que ens matarà als dos.
Si em dones el que necessito, caurà.
Torna-m'ho a dir. Què necessites exactament?
T'ho he escrit tot.
Més que els historials,
m'interessen els consentiments,
els informes interns, tot el que esmenti Brevit.
I tots els documents que tinguin la teva firma falsificada.
Són definitius.
Si testifiques que són falses, cada document serà un delicte greu.
N'hi ha molts, trigaré hores a fotocopiar-los.
Que quedi clar, em jugaré el coll.
- És una puta guillotina. - El meu coll és al costat del teu.
No podem fer això. És il·legal.
El que fan ells és il·legal.
Només fotocopiarem els seus crims.
- I després què? Testificaràs? - Sí.
- Però és complicat. - No, jo…
Roderick, arriscarem tot el que tenim.
Digue'm…
que no ho fas per venjar-te del teu cap.
O per venjar el teu pare.
Digue'm que val la pena.
Digue'm que saps què arrisquem i estaré amb tu.
Et faré costat, però digue-m'ho.
Val la pena córrer el risc.
Doncs estic orgullosa de tu.
Hola?
ESTAT DE NOVA YORK
Mira l'adreça.
No té cap sentit.
Això ja no importa.
Mira. No pots negar el que veuen els teus ulls.
He vist el suïcidi de la Vic amb els meus propis ulls.
Tenia res en l'organisme? Alguna droga?
No hi havia ningú més al pis.
Mira el puto dossier. Ha estat allà a cada pas.
Què vols que faci? Arthur?
Què tenim d'aquesta dona?
Unes fotos, una adreça falsa, però què els va fer?
No ho sé. De moment.
Però heu de tenir paciència.
He buscat el bar que em vas dir, Madeline.
Però a la ubicació que em vas donar no n'hi ha cap. Mai n'hi ha hagut.
I està buit des del 1975.
Em dec haver equivocat d'adreça. Han passat 40 anys.
Heu dit que aquella nit vau caminar fins al bar des de Fortunato?
Sí.
No devíeu caminar més de vuit quilòmetres.
Cinc minuts, més aviat.
He buscat bars en un radi de 8 km
de Fortunato des del 1975.
He buscat totes les cambreres
que s'ajustessin al criteri. En va.
I he passat les seves imatges per reconeixement facial.
- Cap resultat a la policia. - Ho veus? No anem enlloc.
Però he acudit al departament tecnològic de la Madeline,
he usat l'algoritme de cerca,
he fet una cerca global a internet
juntament amb el nostre reconeixement facial i…
- Un moment, és el… - David Koch.
Fa set anys.
Espera, ella…
treballa per als Bessons Tòxics?
Sempre m'he avingut amb aquells tarats.
Amb el Zuckie també?
- És la Gina. - Gina Rinehart. Magnat de la mineria.
Negacionista climàtica.
Recordes quan va defensar un sou diari de dos dòlars, oi?
Està guillada. I canta molt bé.
Aquestes són fotos del 2011.
És una assetjadora. Assetja gent important.
Un moment.
Aquesta és dels 80.
Ghettys.
Ell és el Prescott Bush, el 1944.
Randolph Hearst.
Els Rockefeller.
Doherty. Vanderbilts.
I aquesta.
Ell és el John Francis Queeny. Va fundar Monsanto.
- El 1901. - Una merda. Tot això són bestieses.
Roderick.
Ha omplert internet amb imatges seves retocades.
- Sap que la busquem. És una broma. - Prou.
Ella està…
Deixeu-ho. Això és inútil. Us està marejant.
Jo podria fer mil fotos com aquestes.
En tres minuts tinc una foto de Pym mamant l'Elon Musk.
No siguis una puta criatura.
És la mateixa dona, Roderick.
Recorda què va passar aquella nit i el que va dir.
Dirigeixes una empresa de la Fortune 100
i parles com una boja.
Sé que recordes aquella conversa.
- No estàvem bé del cap. - És possible.
M'han titllat de boig, però encara no s'ha resolt la qüestió
de si la bogeria és o no la forma més elevada d'intel·ligència.
Si em permeteu.
Les metadades confirmen que les fotos fa anys que són a internet.
Si algú les ha falsificat,
parlem de manipulació amb un nivell d'operacions encobertes.
Mai havia vist res semblant.
La CIA, l'Agència de Seguretat Nacional. Sembla impossible.
Això volen que pensem.
Volen que tinguem aquesta conversa.
La pregunta és per què?
O és exactament el que sembla.
Vull estar sol, si us plau.
Tu mateix.
Compte!
- Papa! - Tot va bé.
- De debò. - Estàs bé?
- Tranquil·la. - És culpa meva.
No ho és, reina.
- Ho sento. - Estem fora de perill.
FI
Molt bé. I ara què? Una altra pel·lícula? Una sèrie?
Digues.
Pe-l·li.
D'acord. Ben dit.
Digue'm què vols veure.
Tresor.
T'estimo.
Ha parlat.
- Què? - Aquesta tarda ni tan sols parpellejava.
Pensava que no estava bé, estava quieta,
però ara es mou.
- Fins i tot parla. - De debò?
Ho hem de dir al doctor.
Tens raó.
El doctor ha vingut avui?
Avui no.
On és…?
Vas parlar d'uns especialistes
que la cuidarien a temps complet, però no he vist ningú.
Tu mateixa ho has dit, està molt millor,
així que vindran quan calgui.
- Vindran demà? - Segur que sí.
Escolta, no vull que et preocupis per doctors, especialistes i tot això.
A la teva mare no li faltarà res, i qui millor que nosaltres per cuidar-la?
Perquè…
sempre hem estat molt bons amb ella, no creus?
Sí.
Com que vas parlar d'especialistes…
No et preocupis per això.
Ho sento.
Per tot.
Sé que deus estar…
- No m'imagino com et sents. - Estic bé, tresor.
La tia Vic…
Saps que no corres cap perill, oi?
Sé que la família està perdent el cap.
Tots estan…
en mode autodestructiu.
Però no et passarà res.
Me n'asseguraré.
Sí!
M'han dit que parles.
Freddie.
Em sembla de conya, no em malinterpretis.
Però quin sentit té?
Perquè si parles…
menteixes.
Podem prescindir de les mentides.
No.
Durant quant temps te'l vas follar?
No.
Prou. Em sents? Prou.
No.
Freddie. Freddie, no.
Quinze centímetres cúbics van durar quant? Sis hores?
Estaràs col·locadíssima.
I estàs conscient tota l'estona, oi?
És important que ho estiguis.
Encara em veus, em sents.
Aquesta merda.
És l'única que conec que pot fer això tan bé.
Em veus, oi?
Bé.
A veure quant dura aquesta dosi, d'acord?
Gairebé escupo el te
quan la teva secretària m'ha dit on eres.
Diu que vens aquí sovint.
Es pot saber què hi fas, aquí?
Escolto.
És l'estrena de Goldbug.
Hi hauries de ser.
Si no per ella, per l'empresa. Ens n'anem en orris.
- El judici. Les morts. - És una pèrdua de temps.
Per què coi ho fa avui?
Perquè ho ha de fer.
Perquè ara mateix sembla tenir més ganes
de salvar aquesta família de la seva caiguda en picat que tu.
- Li hauries de fer costat. - Pujo en un minut.
Ho sents?
El què?
Les campanes.
Calla i posa't les putes piles.
Què collons et passa?
Saps tan bé com jo què està passant.
Deixa de fer-te l'idiota.
Jo no sé res sobre res.
El meu cor es mor, el meu cervell es mor, jo…
Ni tan sols estic segur que estiguis aquí ara mateix.
Mira, amaga't darrere d'aquest diagnòstic tant com vulguis,
però ara mateix necessito que et treguis el cap del cul
per la Tamerlane, el Frederick, Fortunato i per mi.
- La teva filla et necessita. - Ella està bé.
Està envoltada de gent. Quantes persones hi ha? Cent?
FARMACÈUTICA FORTUNATO
Hòstia.
Ja has pres prou cafeïna, estàs tremolant.
- No és la cafeïna, són els nervis. - Què dius.
Vas néixer preparada per a això, mira't.
Això és important per a la nostra empresa.
Ens estan ofegant
i necessitem alguna cosa positiva, i Goldbug ho podria ser.
És un bon principi. T'ho agraeixo.
Si és tan important, on és el papa? I el Bill?
Els homes són tan estúpids com simples. No els necessites.
La gent s'ha d'acostumar a veure la teva preciosa cara.
Davant del logotip de Goldbug.
Davant del logotip de Fortunato.
No la del BILLT, el tarat del fitnes.
El trobo a faltar.
Et prometo que et passarà,
perquè el que trobes a faltar ho pots trobar arreu.
Tens raó.
Ja ho sé. Tens raó.
Mare meva, el meu primer marit.
Pensava que l'enyorava,
però va ser una demència temporal.
Només és un rot del cor.
Al llit era l'hòstia, mare meva.
Només parlava de fills.
Per què sempre volen tenir fills?
Quan creuen que són immortals, l'únic que volen fer és follar.
Quan s'adonen que moriran, l'únic que volen fer és follar.
- Estàs preparada? - Esclar que ho està.
Cinc minuts, et dono l'entrada i presentes el vídeo?
D'acord.
Molta merda.
…plaer presentar-vos la fundadora de Goldbug, la Tamerlane Usher.
Gràcies. Moltes gràcies.
Estic molt agraïda que estiguem tots aquí avui
per celebrar Goldbug.
Aquesta nit veureu que Goldbug és el súmmum de l'opulència.
Què collons fas aquí?
Vull dir…
Què collons…?
I lamento ser grollera, però…
estic molt emocionada.
…fem aquí, oi?
Doncs us ho diré.
Som aquí per…
celebrar.
Som aquí
per canviar vides.
Això és el que fem aquí, collons.
Us presento Goldbug.
La primera marca de luxe
del mercat de fitnes, salut i estil de vida.
Goldbug no és un sistema de subscripció com la resta,
o unes simples classes d'exercici. No és Goop ni Peloton.
És un estil de vida.
I realment canviarà les vostres vides.
Opulència per desenvolupar el nostre potencial.
Som això, però moltes més coses també.
Comencem amb les capses.
"FES ALGUNA COSA PER AL TEU JO FUTUR."
El primer nivell de la torre del jo.
LUXE PERSONALITZAT. CAPSES FETES A MIDA QUE CANVIEN VIDES.
Cada capsa està dissenyada per químics i líders del sector.
Al mercat no trobareu res semblant a una subscripció de Goldbug
perquè nosaltres ens centrem en la individualitat.
No hi ha dues capses iguals perquè no hi ha dues pers…
persones…
iguals.
Hi estic d'acord.
Tenim contractes amb empreses de luxe d'arreu del món,
i els articles de les capses Goldbug
no se solen trobar al mercat estatunidenc.
De fet, aquesta capsa només és per a mi.
Està adaptada al meu estil de vida,
i com veureu…
Oli energètic francès,
fet amb "extacte" de tòfona negra…
Oli energètic francès,
fet amb extracte de tòfona negra.
Hi ha qui diu que és la clau per a la joventut eterna.
Bé, jo fa sis setmanes que l'utilitzo i us asseguro…
No sé quin aspecte tinc, però em sento deu anys més jove.
Crème de Lune.
Elaborada amb caviar verd i perles dels mars del sud.
Aquesta crema hidratant és…
Què collons fots aquí?
Et faig costat.
Sabeu què?
Ja he parlat prou de mi.
Ara parlarem de vosaltres abans d'arribar
a la part d'integració amb l'exercici.
Segur que tots recordeu
haver enviat perfils detallats al nostre equip de Goldbug.
Ara veureu per què hem furgat tant en els vostres negocis.
Si mireu sota els vostres seients,
trobareu el que hem fet per a vosaltres.
Mira. La meva està plena de caca.
Tots els productes de les capses Goldbug
són 100 % orgànics.
UNA MINA D'OR
Molt bé, aquesta nit farem reforçament positiu.
He treballat molt i estic estressada, així que, Bill,
llepa-li les aixelles i després li menges el cony.
- Sí, amor. - Collons.
Per un cop que no sembli que et demano…
- Apaga-ho. - …que rentis els plats.
- Apaga-ho. - Les aixelles…
Si us plau, apaga-ho.
Menja-li el cul mentre llegeix un llibre
- o contesta mails. - Apaga-ho!
- I digue-li que és llesta…
El cul té un cost extra.
- No em falten diners. - Com vulguis, cap.
Al cap i a la fi, ets molt llesta.
Que et bombin!
Ho sento. No volia…
La Tamerlane Usher està acabada.
Soc aquí!
Soc aquí mateix!
Hola?
Amor.
Ha estat horrible.
No sé què ha passat. Lamento no haver-te fet cas.
Ho sento molt, Bill.
Li pots tornar a trucar.
Encara ets a temps.
Bill, sento haver-te tractat així.
Bill, sento haver-te utilitzat.
Almenys li podries dir això.
Ha menjat molt cul per tu. Potser li podries demanar perdó.
Puta assetjadora psicòtica!
Seria molt més fàcil, no trobes?
L'has ben cagada, eh, Tammy?
Qui ets?
Vas absorbir la teva bessona a l'úter.
És una bestialitat. Enhorabona. Un moment. Potser soc ella.
Potser he viscut aquest temps tancada en un fosc racó del teu crani.
I m'he passat 40 anys
fent petites arrels en el teu cervell.
Per fi prenc el poder.
No. Faig broma.
En realitat, soc tu.
- Què vols? - Què vols?
El que vull és que et relaxis.
Ho dic de debò.
Aquests cops només et fan mal a tu.
Que et follin!
No tens temps per a això.
A més, pensava que t'agradava més mirar.
Si ets tan dura…
per què collons et faig tanta por?
Tammy…
Què cony vols de mi?
Tresor.
Ningú suportaria el menyspreu, el rebuig
i els atacs constants a què et sotmets tu mateixa.
I si ho sentissis, ho sabries.
És la teva última oportunitat per a no moure't
i respirar abans de l'inevitable.
Petita…
potser no em creuràs, però això no té res a veure amb tu.
Ho he fotut tot.
Ho he fotut.
Ho he fotut tot.
Ho he fotut tot…
Jo només vull…
Dormir una mica?
BASADA EN L'OBRA D'EDGAR ALLAN POE
Subtítols: Tulio Labadie