- Reconeix aquest document? - Sí, és un consentiment mèdic.
Freddie, apaga la sirena, entesos? Gràcies.
Per a què serveix el document?
És un acord entre els pacients, els proveïdors…
Freddie, la sirena.
Els pacients, els proveïdors i l'empresa.
És una llista dels riscos i efectes secundaris del tractament.
N'ha firmat algun com a testimoni?
- Sí. - És la seva firma?
No ho és.
I aquesta?
Tampoc.
I més documents com aquest.
Per què algú falsificaria la seva firma?
Protesto. Especula.
Senyor Usher, a parer seu,
per quin motiu es falsificaria aquest document?
Perquè sembli que el pacient coneixia els riscos
i ha pres una decisió fundada per participar en l'assaig.
I perquè l'empresa no tingui cap responsabilitat.
Hòstia, Fred.
Fem un descans.
- Vols més te? - No, gràcies.
Amor, he adormit la Tammy. Què passa?
Fa soroll mentre assagem. Te'n pots ocupar?
Els nens fan soroll. Així sabem que estan bé.
Tresor, per què no jugues a la meva habitació?
Lamento la interrupció.
No passa res.
Em sembla bé el que feu, de debò,
però què passarà després?
Amb tot el material que us ha donat,
realment cal que testifiqui?
Els documents no seran falsos fins que ell digui:
"Jo no els vaig firmar."
Sense ell, el meu cas…
Algú ha d'aixecar la catifa.
Tant de bo hi hagués una altra manera.
L'acomiadaran.
Sí.
Vull que em prometis que després podrem comptar amb la teva ajuda.
- Esclar que sí… - Vull que m'ho prometis.
T'ho prometo.
Acabeu amb ells.
Entesos.
El teu te.
Ets afortunat.
Sí.
I tu? Tens sort a casa?
Crec que sí. Però no hi soc mai, així que qui sap?
Ja, ella…
té molta paciència.
Ell també.
Almenys tenim una mica de sort.
Tenim gent bona a casa que ens estima malgrat tot.
No els decebem.
Això ha de valdre la pena.
Reconeix aquest document?
Sí, és un consentiment mèdic.
L'Annabel Lee.
Hi he pensat tots aquests anys
perquè tinc nas per a la gent.
Em pregunto què va anar malament.
Què va fallar en mi perquè confiés en tu?
I ho he esbrinat. Va ser ella.
Confiava en tu perquè confiava en ella.
Vull dir, si aquella dona t'estimava,
si confiava en tu,
quina cagada perdre-la com ho vas fer.
Malgrat perdre-ho gairebé tot després del que vas fer,
em reconfortava una mica…
saber que la vas perdre.
I per això, fa tant temps, en el reialme ultramarí,
un vent sorgit dels núvols glaçà la meva Annabel Lee.
Tu ets el vent, Shakespeare.
Van venir els seus parents il·lustres i la van allunyar de mi
per tancar-la en un sepulcre al reialme…
- Calla. - …ultramarí.
No et canses de sentir-te parlar?
No sé com ella va aguantar tant de temps.
Sempre he dit a la gent: "No hi ha cap Usher bo."
Però n'hi havia una.
L'Annabel Lee Usher.
L'única Usher bona, i tu la vas fer fugir.
T'equivoques. La meva neta Lenore.
És la millor de nosaltres.
I s'assembla molt a la seva àvia.
Té el millor de l'Annabel Lee sense…
sense el cor trencat.
A la merda.
M'alegra que t'agradés l'Annabel…
però ja no hi és, fa molt de temps que va marxar,
i mentiria si digués que mai m'he preguntat
- què cony ha passat? - Què cony ha passat?
Quant paguem al guarda perquè vigili la puta porta?
Per què no va trucar en sentir soroll de vidres?
- I el llançament? Éreu a la puta sala. - Hi teníem deu homes.
¿I ningú va impedir que aquella dona marxés d'allà
o que la meva filla destrossés la tele i ataqués la meva dona?
Ningú va moure un puto dit
quan va anar a casa i…
La casa era segura. No hi trobo explicació.
Li vaig…
posar les mans al damunt.
I es va esfumar com vapor fred.
Collons! Ja n'hi ha prou! Calla!
Cagondena!
Penseu com professionals un moment. Si us plau.
La junta ha mogut fitxa.
Votaran.
La junta només són matemàtiques.
Els farem xantatge. Els matarem al bressol.
Han sortit del bressol, són a la uni.
Doncs pren mesures dràstiques. És una emergència. Al final cediran.
Alguns, però no tots.
El Freddie té el vot decisiu. A parer meu, és una peça clau.
Que vingui aquí.
Es mereix alguna cosa millor.
Soc realista, i jo també crec que és un risc,
però és un gran home.
Té una malaltia intractable i incurable que afecta el seu judici.
Això el deixa fora de joc.
Arthur, estic a punt d'acabar el projecte de l'algoritme.
Saps què vol dir això?
Podem portar l'empresa de les píndoles i del verí a la tecnologia.
IA. Consciència artificial, immortalitat virtual.
Presenta-ho a la junta.
Digue'ls que si en soc la presidenta, portaré l'empresa al futur,
i deixarem tot això enrere.
El llegat podrit s'esfuma amb el Roderick.
Serem una empresa tecnològica.
Suposo que els interessarà.
Suposo que sí.
I suposo que no és fàcil per a tu.
Mai m'ha costat tant dir una cosa en veu alta.
Fred…
Freddie.
Ja ho deus sentir.
Tresor, deixa-ho estar.
Amor.
No. Amor. Si us plau, no. No.
Té un efecte immediat, oi?
La Tamerlane s'ha suïcidat amb un atiador i,
creu-me, soc incapaç de desxifrar què vol dir això.
Vull dir, com… com es fa això?
Vaig saber de seguida que em volia casar amb tu.
Ho recordes? A la sessió de fotos?
Vas venir.
Ja m'havien abordat
per lligar amb mi fans i caçafortunes,
però el teu somriure era tan real.
Et vaig preguntar per què ho vas fer
i em vas dir que em vas veure sol i vas pensar:
"A aquell noi no li aniria malament una amiga."
I tenies raó.
Aquell somriure.
Aquell somriure em va robar el cor.
Saps què van publicar aquell matí?
Quan vaig substituir el meu predecessor a la junta?
A la secció de finances de The Times: "De l'eficiència a la incompetència."
Tu em veus així?
Incompetent?
Sí.
Sí. Ara? D'acord.
És una emergència.
El pare em necessita. Tornaré quan pugui.
Potser llavors parlarem.
On has guardat l'aliança?
No la tenies al dit al vídeo de la festa.
He recuperat algunes coses teves, com la teva bossa,
el teu puto mòbil.
Però ni rastre de l'aliança. On l'has guardat?
No et moguis.
- No vull excuses! - Me n'estic ocupant.
No ho sembla. L'edifici encara hi és.
He tingut altres problemes. Funerals…
Et vaig dir que els nois de Jersey se n'ocupessin.
Ho faré. És un puto edifici, per què importa tant?
Perquè he de comptar amb tu.
És una escena del crim que porta el nostre cognom.
I la sang del teu germà.
Importa perquè si no puc comptar amb tu per a això,
no ho puc fer per a les coses nímies
i encara menys per a les importants,
i he de poder comptar amb tu, Freddie.
Tu tens el vot decisiu, ho entens?
Hi ha un desequilibri?
No t'han trucat.
Ha arribat el moment, Freddie.
Són tots morts, i tot està a punt d'anar-se'n en orris.
He de poder comptar amb tu. Quan et truquin, i ho faran,
el millor missatge és no contestar.
Si t'arraconen al carrer, els dius: "Soc el Frederick Usher.
Les esperances i els somnis d'un imperi recauen en mi.
No vull saber res de traïdors merdosos."
Ho podràs fer?
Sí.
És un procés molt desagradable.
De fet, pels símptomes que descrius,
el teu marit et recomanaria apujar la dosi per alleujar-los.
No l'hi pregunto a ell, sinó a tu.
Quanta en prenc?
Dos mil mil·ligrams de Ligodona al dia?
La segona dosi més alta coneguda són…
- Mil tres-cents. - Mil tres-cents? Exacte.
I ara em surt això, i la volen apujar,
i ja sé que treballes per a Fortunato,
però continues sent el meu doctor, oi?
Esclar que sí.
Tens fills?
- Sí. - Fillastres?
T'han dit mai ionqui?
No.
Els meus sí.
Han mort tots.
Veus tres taüts desaparèixer dins la terra,
dos més aviat, i és inevitable.
Et fa pensar que la vida és curta de collons.
I no paro de pensar…
que la Ligodona és el que més s'assembla a l'heroïna de tot el que m'he pres.
Bé, la Ligodona és poc addictiva si s'utilitza correctament.
Au va, estem sols.
Digue'm, ¿com em puc desenganxar d'aquest medicament tan segur
i gens addictiu?
Molt lentament.
Esclar.
Sí, bé, les esperances i els somnis d'un imperi recauen en mi,
així que m'alegra que pensis en el futur.
Caram.
Està passant.
Soc el Fredso.
Sí, escolta, sé que tot està preparat per a la setmana vinent,
però estan passant moltes coses i molt de pressa,
així que necessito enderrocar l'edifici.
S'ha de fer avui. Aquesta nit.
Se me'n fot el permís de demolició.
Porta una bola i una puta grua.
Perquè t'ho ordeno jo, collons. Soc un Usher.
Sí. No…
Si els nois de Jersey treballen per al Roderick, també per a mi.
Sí, hi seré. Vull veure com cau aquell edifici.
Entesos?
Has vist que ràpid ha canviat d'idea?
És increïble.
Mai de la vida m'han pres seriosament,
i, ara, de sobte, soc el nou president
i tothom es posa a llepar-me el cul.
Bé, gairebé tothom.
Tu, Morrie…
Saps en què insistia molt el meu pare?
És una lliçó que ens va ensenyar a tots.
Una de les primeres.
No! Frederick! No!
Si vols posar a prova un vincle…
- No! - No cal trencar-lo.
No!
Només cal esquerdar-lo una mica.
Em va posar un esglaó per damunt de la Tammy
i ens va observar tranquil·lament.
El vincle es va esquerdar, però no trencar. Es va enfortir.
La segona lliçó que ens va inculcar va ser tenir la casa en ordre.
No cal ser un tirà,
però si no vols ser constantment cruel,
has de ser suficientment brutal almenys un cop per establir l'autoritat.
El teu puto somriure.
No vull ser constantment cruel, jo no soc així.
No trencaré el nostre vincle. Tu ja l'has esquerdat.
L'únic que falta és posar ordre.
Donaré un bon cop, suficientment brutal.
Només una vegada.
Serà ràpid.
Silenciós.
Després podrem girar full.
He de marxar.
He de posar ordre a una altra casa.
Allà buscaré l'aliança. Potser encara hi és.
Si no, te'n compraré una de nova.
Però si la trobo, la portaré a casa.
I si te la tornes a treure…
Te la soldaré al puto dit.
Sí? Tot bé?
No em vinguis amb merdes, Vinnie.
La bola estarà en marxa a les 20:00.
Si no enderroqueu l'edifici…
t'aniré a buscar
i t'arrencaré les putes dents amb unes alicates.
Papa. On vas?
He de treballar.
Podem parlar un moment?
I tant, petitona.
He trobat un centre fantàstic.
És el millor del país per a cremades químiques.
Tenen els millors especialistes d'empelts de pell.
He parlat amb un doctor i m'ha dit que l'acceptarien.
Per què collons ho has fet?
Perdona, per què collons ho has fet, reina?
Estarà millor que aquí.
Lenore, ja n'hem parlat.
On són?
Qui?
Els especialistes. Em vas prometre que serien aquí.
Quan ets a l'escola venen aquí molt sovint.
- Però ella està bé. - No et crec.
I tu… no estàs bé, papa.
Fas pudor i tens mal aspecte,
- i no et reconec. - Ei.
Saps amb qui parles?
La mama no està bé, tu tampoc. Res d'això està bé.
I he trobat un lloc on la cuidarien com cal,
- i la hi podem portar demà. - No és el moment. Avui no. Prou.
- Prou, si us plau. Prou! - Només has de trucar.
Calla d'una puta vegada!
Si algú em parlés així, hi hauria conseqüències!
No tens carta blanca per ser la meva filla!
Vull parlar amb l'especialista.
La teva mare descansa.
Deixa-la en pau mentre jo no hi sigui.
Quan torni, ja m'ocuparé de tu.
Mama? Mama, em sents?
Escolta, aquests sorolls
em comencen a irritar.
- Dius que la Madeline és a baix. - Sí.
Hauríem de baixar per assegurar-nos…
- No m'ho diguis, és la Lenore. - Bingo.
No sé a què jugues aquesta nit,
- però ja en tinc prou. - Ja gairebé he acabat, Auggie.
Saps què? No.
Si us plau. Seu.
Em preguntava per què allargues això,
aquest joc del gat i el ratolí, i sé el perquè.
Perquè en treus algun partit.
No és això.
I sigui quin sigui el partit que en treguis,
- no et complauré. - Si us plau.
Bona nit, Roderick. I bona sort amb la demència.
Em podràs acusar d'assassinat.
És on vull arribar.
Te'n donaré proves irrefutables.
Més d'un assassinat, de fet.
I ara se suposa que m'aturo, i lentament torno a la butaca,
m'assec i torno a engegar l'enregistradora.
És el que he de fer, oi? Ho diu el teu guió.
Doncs estaria bé.
Però hi ha una qüestió.
Ja hem fet això, tu i jo, aquí mateix.
De fet…
Tu també ho veus?
Intentes espantar-me.
No.
És el Freddie.
O això espero.
Han estat amb mi tota la nit perquè expliqui bé les seves històries.
I és…
És fantàstic.
Perquè controlen rigorosament el meu infern.
No, ara el que toca és…
que tu et posis a parlar.
Llavors, de sobte, el Freddie fa un petit senyal
que intento ignorar perquè tu no el veus.
Així que s'apanya per fotre'ns un bon ensurt
mentre tu em mires perquè sembli que estic boig.
No estic boig.
La CADASIL no és bufar i fer ampolles, però no n'és la causa.
No, estàs en primera fila per presenciar una revenja.
En qualsevol moment, el Freddie es manifestarà…
darrere de la butaca i ensenyarà el tall…
Amor!
Hola.
Papa.
Hem vingut per al teu gran dia.
El Freddie et veurà convertir-te en un heroi.
Mama.
Havíem dit que no vindríeu.
Ja, però els petitons han volgut venir a fer-te costat.
- Oi, Freddie? - Hauríeu de ser a casa.
- Vaja! Heu vingut. - Sí. No ens ho volíem perdre.
Ei, no oblidis allà dins
que si tens por o et sents sol, som aquí.
Serem amb tu aquí fora.
Per què no seieu amb mi? Ell ha de marxar.
- Estàs preparat? - Sí.
- Tot controlat? - Sí, tot controlat.
Estem enregistrant, són les 13:32.
Avui és dijous, 20 de desembre del 1979.
Senyor Usher, doni una ullada a les proves dos i tres.
- Reconeix aquest document? - Protesto.
Endavant.
Ho farà tot el dia perquè consti en acta.
No ens importa.
D'acord. És un formulari de consentiment mèdic.
Formen part de la seva feina?
Sí. Des que em van ascendir.
Per a què serveix el document?
Protesto.
És un acord entre el pacient, el proveïdor i l'empresa
on s'indiquen els riscos i efectes secundaris del tractament.
Li crida l'atenció alguna cosa?
Protesto.
No especialment, no.
Només el fet que sigui aquí. Són confidencials.
Són propietat de l'empresa.
- Res li crida l'atenció? - No, és un text model bastant estàndard.
No vam trobar cap familiar
que firmés amb el pacient, per la seva edat,
però un representant de l'empresa ho va presenciar.
- N'ha firmat algun com a testimoni? - Sí.
I aquesta és la seva firma?
Sí.
I aquesta?
Sí. També és meva.
Perquè quedi clar, ¿vostè afirma que coneixia
i que va firmar aquest document en aquesta data?
- Sí. - Protesto.
És el teu testimoni, Pam.
Senyor Usher…
Senyor Usher, ¿el Rufus Griswold en algun moment l'ha pressionat,
per escrit o de paraula, per firmar o falsificar documents?
No.
Ha parlat amb vostè de la declaració d'avui?
En absolut.
Ho ha fet algú de Fortunato?
No. En absolut.
Senyor Usher, li recordo que declara sota jurament.
Ha acceptat declarar com a testimoni de la fiscalia.
Sí. Bé…
El vostre empleat no ens deixava en pau.
Va venir a casa moltes vegades per pressionar-me amb aquest tema.
Així que sí, vaig decidir venir.
Digui'm "testimoni" o "representant de l'empresa", com vulgui.
He vingut amb l'esperança
que, si confirmava oficialment el que he dit al senyor Dupin en privat,
em faria el favor a mi i a la meva família de deixar-nos en pau.
No volia utilitzar aquesta paraula,
però el tracte a la meva família per una venjança
contra el Rufus Griswold gairebé es podria considerar assetjament.
Soc aquí per dir això.
Auggie.
Què…?
Espera…
- Què passa? - Calla.
- Què fan? - No diguis res.
- Hem arrestat el seu marit per perjuri. - Què?
Havies de ser a casa.
- Roderick! - No diguis ni una paraula. Ni una més.
Aquí no. Ens veiem a casa.
Hola. Madeline Usher.
Podem parlar un moment?
Què collons? Sabies que això passaria?
Esclar que sí.
- El meu marit és a la presó. - Sortirà avui mateix.
Creus que Fortunato l'abandonarà?
Des d'avui és l'empleat més important de l'empresa.
El trauran en un tres i no res.
L'acusen de perjuri.
No ho podran provar. No ha firmat cap afidàvit.
És la paraula de Dupin contra la nostra.
Però a tu què cony et passa?
El Roderick havia de fer el correcte i ser un heroi.
Ho he dit als meus fills.
Ha fet el correcte, tros d'ase.
El fiscal està avergonyit, però no és idiota,
i quan s'enfronti amb l'equip legal de Fortunato
sense un sol testimoni,
el seu cas seran uns documents robats.
Retirarà els càrrecs.
No hi ha proves de perjuri.
Ara mateix, tots els membres de la junta,
els inversors i els executius de Fortunato, només pensen en un nom:
Roderick Usher.
És un puto heroi.
Nedareu en l'abundància
i ascensos i proteccions demà abans de dinar.
Abans de Nadal estrenareu casa.
Si el Roderick t'hagués fet cas, viuríeu de l'atur.
Fortunato us hauria denunciat i enfonsat.
Mare meva.
Em pensava que actuaves.
Suposava que només fingies ser una mestressa de casa
per tenir un lloc on dormir.
Obrir les cames, fer-li dues mamades a la setmana
i no treballar mai més.
I pensava: "M'alegro per ella, s'ha buscat la vida." Però…
tu realment ets així.
Oi?
Pensava que només existies a les pel·lícules.
Ets tan…
insignificant, Madeline.
El teu bebè plora.
Sé que ets aquí.
Seu.
No són per a nosaltres.
Són per als homes, però no crec que els importi.
Si us plau.
Vols beure res?
No, gràcies.
Ell ha vingut molt aquí les darreres setmanes.
No crec que sàpiga per què.
Hauries de veure el soterrani.
L'ha abarrotat de caixes plenes de coses.
Cada dia n'hi ha més.
L'únic que fa és seure aquí, beure i de tant en tant plorar.
És trist veure-ho.
Un home com ell reduït a aquest clixé.
Realment ets tu.
És increïble, no m'ho podia creure.
Però ets tu.
I sabia que series aquí.
Bé, us he deixat l'adreça, tampoc et congratulis tant.
Endavant. Digues el que hagis de dir.
Et vull demanar que paris.
Au va. Demanar-me? Tu no ets així.
I crec que has oblidat què soc.
D'acord. Vull tornar a negociar.
- No pots. - Per què?
- Tracte tancat. - Per a ell o per a mi?
Madeline…
Això ha començat i acabarà amb paraules.
Culpes el Roderick o la retòrica?
Vull unes condicions noves i les aconseguiré.
O has oblidat què soc?
Per fi és aquí. La meva Cleòpatra.
Tot té un preu.
Una negociació és una porta d'entrada.
Un acord és una expressió de voluntat. De voluntat mútua.
Podem solucionar això.
Entre dones.
No soc una dona.
Saps de què soc capaç. Saps què he fet.
Saps qui soc.
Ets una col·lecció de màscares impecables i complexes
al voltant d'un cor atrofiat.
He estat cruel. Ho sento.
Hi ha coses que un no hauria d'afrontar a la vida.
Ja tindrem temps per a la introspecció.
Sí.
Sé qui ets.
I qui eres.
I qui hauries pogut ser.
Veig les tres. Una al costat de l'altra.
I juntes em trenquen el cor.
Si us plau, seu.
Ho sento.
Ja està oblidat.
Com et deia,
sé qui ets, Madeline.
Ets una de les meves favorites.
I ho entenc. Davant d'un adversari, el mates.
Davant d'un obstacle, el saltes o el desmuntes.
Davant d'una porta tancada, la tires a terra.
Mama? Mama!
És una bogeria.
- És ridícul. Deixem-ho estar. - Ridícul?
Em vull desintoxicar.
No siguis bleda.
I la imatge que donaries?
La meva dona desintoxicant-se del meu medicament.
Ho vull deixar.
Doncs no et costarà.
No és addictiu.
Si tu ho dius.
No ho és.
Però si intentes deixar-ho,
patiràs canvis d'humor, insomni, canvis físics,
símptomes de grip, nàusea, vòmit, diarrea, rampes d'estómac, pèrdua d'apetit,
pupil·les dilatades, visió borrosa, calfreds,
esgarrifances, taquicàrdia, hipertensió…
Imagina't estar tan cansada que no pots dormir.
Tan esgotada que no et pots relaxar.
Afegeix a tot això una desesperació i un terror absoluts.
La millor analogia que se m'acut és un peix
que han tret de l'aigua, però almenys el peix es mor.
Pensava…
A alguns els van bé les desintoxicacions ràpides
amb clonidina o naltrexona, o l'abstinència amb anestèsia,
però amb la teva dosi no.
Amb la teva dosi cal anar lentament.
Un 10 % menys cada mes.
Estaràs com nova després de tres anys d'agonia.
Què collons has fet?
Au va! Et vaig calar malament?
No feies mamades per una dosi abans de coneixe'ns?
O m'equivoco de persona?
Ets un monstre, ho sabies?
M'he casat amb un monstre.
No, amor.
Soc el Victor Frankenstein.
Tu ets el monstre.
Ets la meva creació perfecta.
Després d'aquell accident, tu només eres un cadàver.
I la Ligodona va ser el llamp. Vaig prémer el botó, et vas alçar
i mira…
Ets viva.
Em pensava…
Em pensava que m'estimaves.
Jo… Ets un miracle.
El teu cos…
l'absorbeix com si res.
Mai havia vist una cosa així. El meu medicament és aigua i tu una flor.
Ets la cosa més perfecta i bella que he vist mai.
Saps, la Ligodona és una gran part de tu.
Com no casar-me amb tu?
Tres anys?
Entesos.
Els suportaré.
Perquè, sí, de vegades la meva vida ha estat dura.
I he comès errors. Creia que per això t'havies fixat en mi.
Aquella merda m'ha fet forta de collons.
Així que m'estimo més tres anys infernals que una vida amb tu.
Serà fàcil.
Tu i jo tenim coses en comú.
Tu, el teu germà i jo, compartim una cosa.
Ho vaig reconèixer en veure-us.
El dolor.
Em pots acusar de fer negoci amb el dolor.
Podria dir el mateix de tu.
Però em considero més una testimoni.
Estàs patint.
Estàs esgotada, indecisa, aterrida.
Per primera vegada en anys.
No et puc treure aquest dolor,
però et puc donar una cosa.
I no és un medicament.
Fa anys et vaig oferir certesa.
Aquesta nit, claredat.
Sense compromís.
Això ho dubto.
Saps què hauria estat el teu germà?
Un poeta.
Aquest era el seu talent. Un poeta sense blanca, esclar.
Però, sincerament, n'hi ha un altre tipus?
Ell i jo també tenim això en comú.
Tots dos entenem que…
el llenguatge en la seva màxima expressió és musical.
Així que…
Et donaré claredat.
Al capdavall, un poema és un espai segur per a una veritat difícil.
Te'n recitaré un.
Se'm va acudir quan vosaltres, criatures, vau començar a construir ciutats.
Es titula "La ciutat en el mar".
Mireu! S'ha alçat un tron la mort
en una ciutat estranya, un lloc somort
jaient al fosc Occident,
d'on el millor i pitjor i el bo i dolent
se n'han anat eternament.
Cap raig baixa del cel sagrat
sobre la llarga nit de la ciutat,
però la llum, des de la mar sedosa,
s'enfila per les torres, silenciosa,
per cúpules i agulles i habitacles reials
i temples, sobre el mur babiloni
i la glorieta pel temps desfeta,
esculpida en vori i flors pedroses.
Melangiosa i mansa, l'aigua davall del cel descansa.
Però, mireu, s'agiten ara els aires.
I l'ona es va movent en els seus caires.
Les ones tenen un fulgor rojós,
hores que respiren un repòs mig fos,
i quan, en un lament gens terrenal,
avall s'assenti la ciutat final,
des de mil trons l'infern en ascendència
li retrà reverència.
Em pensava que m'oferies claredat.
Deixa que reposi una estona. L'entendràs.
Hola, Freddie.
Hem posat càrregues per accelerar el procés,
però si ens enxampen, els diré que hi vas insistir tu.
És increïble el que aconsegueixes
- quan et poses les putes piles. - Sí.
La demolició serà lenta i brutal.
- S'ensorrarà? - Sí.
Esteu preparats?
Sí, estem llestos.
Dona'm la teva ràdio.
He de fer una cosa dins. Cinc minuts.
Au va, no fotis.
Tanta pressa, i ara ens fas esperar.
Necessito cinc minuts.
Et donaré llum verda perquè facis el que has de fer.
D'acord? Collons, una mica de paciència.
Quina puta broma.
Hauries d'haver mort, amor.
T'hauria fet semblar decent.
Bé, Prospero, germà meu…
et diré una última cosa.
Descansa en pipí, cabró.
Què collons!
Tresor. Això és vergonyós.
Almenys tanca't la bragueta.
Si no, és… En fi, això ja és prou humiliant, no trobes?
No? Deixaràs que s'escapi l'ocellet?
Tu ets el cap, oi?
Paralitzant de belladona.
Se te n'ha anat la mà abans.
Si et soc sincera,
intento no intervenir tan directament, però…
amb les alicates vaig pensar:
"A la merda."
Sí? Tot bé?
Més.
No em vinguis amb merdes, Vinnie.
La bola estarà en marxa a les 20:00.
Si no enderroqueu l'edifici…
t'aniré a buscar
i t'arrencaré les putes dents amb unes alicates.
Normalment no m'agrada embrutar-me les mans, però t'ho has guanyat.
Tot llest, que comenci la puta música.
Estàs llest?
Què collons t'he dit? Tira-la.
Molt bé, nois, preparats?
Dentista.
Això és el més divertit.
És el que series en una altra vida.
Hauries estat dentista. I dels bons.
I, no ho sé,
precisament per això el que has fet sembla encara pitjor.
No t'espantis.
No et preocupis pel que aguaita a les cantonades.
Has tingut por tota la vida.
Ja et pots relaxar.
Ja és aquí, Frederick.
He arribat. Per fi.
Tens sort perquè ningú veu això.
Amb aquestes vistes privilegiades.
Intenta apreciar-ho.
Això no pinta bé.
Saps, hauria pogut fer això de la manera que volgués.
Hauries pogut patir un infart al cotxe. La coca hauria ajudat.
T'hauria pogut atropellar un bus.
Però vas decidir portar-la a casa.
I vas agafar les alicates.
Me'n vaig.
He d'anar a veure el teu pare.
T'ha tractat malament.
Només volies que t'estimés.
Només buscaves la seva aprovació.
Però és una excusa de merda.
El Freddie és mort.
Això vol dir que només quedem tu i jo.
Recordes el tracte. Recordes les condicions.
Sé que sí.
"Vau venir al món junts i així l'abandonareu.
Si no, no hi ha tracte", això va dir ella.
Només hi ha una sortida.
I crec que tu també ho saps.
T'estimo.
Més que ningú en el món.
I ara necessito que tornis a ser un heroi.
Necessito que siguis el meu germà.
Necessitem… que siguis el nostre heroi.
Són les de 80. Ligodona de 80.
No oblidis que quan comences, no pots parar.
Te les has de prendre de cop. Si pares, et pot fer mal, ja ho saps.
Pren-les ràpidament. No ho notaràs.
Et baixarà la pressió sanguínia i només… t'adormiràs.
No hi ha cap altra manera?
No.
Ho he analitzat tot. Totes les possibilitats.
Confia en mi. Sempre has confiat en mi.
És l'única manera. No n'hi ha més.
Pren-les. Tu ho pots fer.
Sigues una llegenda.
Un rei.
Ens estàs salvant a tots.
Ets una llegenda.
Ets un rei.
Ens estàs salvant a tots.
No te'n deslliuraràs tan fàcilment.
Ens tornem a veure, preciós.
BASADA EN L'OBRA D'EDGAR ALLAN POE
Subtítols: Tulio Labadie