- Recunoști formularul? - Da, e consimțământul de îngrijire.
Freddie, fără sirene, bine? Mersi!
Ce scop are?
E un acord între pacienți și furnizori…
Freddie! Sirena.
Pacienți, furnizori și companie.
Enumeră riscurile și efectele adverse asociate cu tratamentul propus.
Ai semnat vreunul ca martor?
- Da. - Și asta e semnătura ta?
Nu.
Dar asta?
Nu.
Și la fel în alte formulare.
De ce ți-ar falsifica cineva semnătura în formular?
Obiectez! Speculație.
Dle Usher, după părerea ta,
care e motivul probabil al falsificării semnăturii în formular?
Să pară că pacientul cunoștea riscurile
și a luat o decizie informată să participe la studiu.
Și ca să exonereze compania de răspundere.
Doamne, Fred!
Ia o pauză!
- Îți mai aduc ceai? - Nu, mersi.
Scumpule, am culcat-o pe Tammy. Care-i problema?
Repetăm, iar el face gălăgie. Poți să te ocupi de el?
Copiii fac gălăgie, Roderick. Așa știm că sunt în regulă.
Scumpule, joacă-te în camera lui mami!
Îmi pare rău că v-a deranjat.
Nu e nicio problemă.
Susțin ce faci, zău,
dar după aia?
După tot ce v-a predat,
chiar e necesară și mărturia?
Documentele nu sunt falsificate dacă el nu le indică și spune
că nu le-a semnat.
Deci, fără el, cazul meu e…
Nu divulgi ceva fără cel care cunoaște secretele.
Aș vrea să fie altă cale. Zău.
O să fie concediat.
Da.
Vreau să-mi promiți că, la sfârșit, putem conta pe ajutorul tău.
- Sigur, adică… în ce privește… - Vreau să promiți.
Ai cuvântul meu.
Învățați-i minte!
Bine.
Uite ceaiul!
Ești norocos.
Da.
Și tu? Ai ceva noroc acasă?
Așa cred. Sunt mereu plecat, așa că… cine știe?
Da, ea suportă multe.
Și el.
Suntem norocoși fiecare în felul lui.
Avem acasă oameni buni care ne iubesc.
Hai să nu-i dezamăgim!
Să facem să merite.
Recunoști formularul ăsta?
Da, e consimțământul de îngrijire.
Annabel Lee.
M-am gândit de-a lungul anilor,
fiindcă mă pricep la oameni.
Mă întreb ce-a mers prost.
Ce n-a mers atunci de am avut încredere în tine?
Și mi-am dat seama. A fost ea.
Aveam încredere în ea, deci și în tine.
Adică, dacă femeia aia te iubea
și avea încredere în tine, e o prostie s-o pierzi, cum ai făcut-o tu.
Oricât am pierdut după ce ai făcut, și am pierdut mult, aproape tot,
m-a încălzit puțin…
faptul că tu ai pierdut-o pe ea.
Și ăsta e motivul pentru care demult În regatul de la mare
Un vânt a bătut dintr-un nor, înghețând-o Pe frumoasa mea Annabel Lee
Tu ești vântul, Shakespeare.
Iar rudele nobile au venit Și au dus-o de lângă mine
S-o închidă în mormânt În regatul ăla…
- Taci! - …de la mare
Nu te saturi niciodată să te auzi vorbind?
Nu-mi imaginez cum a rezistat atât, zău.
Le spun oamenilor întruna că nu există un Usher bun.
Dar a fost. Ea.
Annabel Lee Usher.
Singura bună din neamul Usher, iar tu ai gonit-o.
Greșești. Nepoata mea, Lenore.
E cea mai bună dintre noi.
Și seamănă cu bunica ei.
Tot ce avea mai bun Annabel Lee, fără…
Fără inima frântă.
La naiba!
Mă bucur că ți-a plăcut Annabel…
dar s-a dus, e dusă de mult,
și aș minți dacă aș spune că nu m-am întrebat niciodată
- …cum naiba s-a întâmplat. - Cum naiba s-a întâmplat?
Cât am plătit paza de la ușa ei?
Și nici n-a ciocănit când a auzit sticla spartă?
Și lansarea? Ai fost acolo.
Am avut zece oameni la lansare.
Și niciunul n-a putut s-o împiedice pe femeia aia să plece?
Și pe fiica mea să spargă televizorul și să-mi atace soția?
N-a ridicat nimeni niciun deget când s-a dus acasă și…
Casa era sigură, pot să explic.
Am avut… Am avut-o în mâini.
Am simțit cum se risipește ca un abur rece.
La naiba! Încetează! Taci!
Fir-ar să fie!
Gândește puțin ca o profesionistă! Te rog.
Consiliul s-a pus în mișcare.
O să voteze.
Consiliul e doar o problemă de calcul.
Avem cu ce să-i șantajăm. Înăbușim totul în fașă.
Nu prea se mai poate, e urâtă treaba.
Folosește marfa pentru urgențe! Ia măsuri drastice! O să se conformeze.
Unii. Nu toți.
Freddie are votul decisiv. După mine, el e elementul-cheie.
Adu-l încoace!
Merită mai mult, Madeline.
Sunt realist, sunt de acord că e compromis.
Dar e un bărbat deosebit.
Are o boală incurabilă care-i afectează judecata.
Asta îl scoate din joc.
Sunt aproape, Arthur, proiectul cu algoritmul e aproape gata.
Știi ce înseamnă asta?
Putem trece de la pastile și otrăvuri la tehnică.
Inteligență artificială. Conștiință artificială, nemurire virtuală.
Spune asta în consiliu!
Spune-le că, sub conducerea mea, compania o să plonjeze în viitor,
lăsând toate astea în urmă.
Moștenirea putredă dispare odată cu Roderick
și ne repoziționăm ca firmă de tehnologie.
Cred că o să le surâdă ideea.
Așa cred.
Și cred că nu ți-e ușor.
E cel mai greu lucru pe care a trebuit să-l rostesc.
Fred…
Freddie.
Cred că simți un pic.
Scumpule, trebuie să încetezi.
Iubitule!
Nu. Iubitule, te rog, nu!
Are efect rapid, nu?
Tamerlane s-a sinucis cu un vătrai
și, jur, nu pot… Nu înțeleg ce înseamnă asta.
Adică, cum… Cum să faci asta?
Te-am vrut de soție de când te-am văzut.
Mai știi? La ședința foto?
Ai venit la mine, mă mai abordaseră
ariviste și admiratoare,
dar tu ai zâmbit atât de sincer!
Și te-am întrebat de ce ai făcut-o,
iar tu ai zis că m-ai văzut singur și te-ai gândit:
„Ăsta pare un tip care are nevoie de un prieten.”
Și așa era.
Zâmbetul ăla!
Zâmbetul ăla mi-a furat inima.
Știi ce titlu apăruse în dimineața aia?
Când am ocupat locul în consiliu?
The Times, secțiunea de afaceri, a scris „De la nemilos la neputincios”.
Așa mă vezi?
Neputincios?
Da.
Da…
Da. Acum? Bine.
E o urgență.
Tata are nevoie de mine. Revin când pot.
Poate vorbim atunci.
Unde ți-e verigheta?
Nu o aveai la mână. Am văzut imagini de la petrecere.
Ți-am recuperat niște lucruri. Poșeta, obiectele.
Telefonul afurisit.
Dar nu și verigheta. Unde ai pus-o, Morrie?
Nu te mișca!
- Nu căuta scuze! - Mă ocup de asta.
Se pare că nu. Clădirea e încă în picioare.
Am avut altele pe cap, tată. Înmormântări…
Ți-am spus, cheamă oamenii din Jersey și rezolvă!
Am s-o fac. E doar o clădire. Ce contează atât?
Trebuie să mă pot baza pe tine.
E locul unei crime și numele nostru e peste tot.
Sângele fratelui tău e peste tot.
Contează pentru că, dacă nu mă pot baza pe tine ca s-o rezolvi,
nu mă pot baza nici pentru mărunțișuri,
deci nu mă pot baza nici pentru lucruri importante.
Și trebuie să mă pot baza pe tine, Freddie.
Tu ești omul, pricepi? Votul decisiv.
În consiliu?
Încă nu te-au sunat.
Asta e, Freddie.
S-au dus cu toții și totul se prăbușește.
Trebuie să pot conta pe tine.
Iar, când te sună, căci o să sune,
nu răspunde. E cel mai bun mesaj.
Dacă te-ncolțesc în stradă, le spui așa: „Sunt Frederick Usher,
depozitarul speranțelor și visurilor unui imperiu afurisit.
Așa că terminați cu mizeriile perfide!”
Poți s-o faci?
Da.
E un proces foarte neplăcut.
De fapt, la simptomele descrise,
soțul tău ar zice că o doză sporită ar face bine.
Nu-l întreb pe el. Te întreb pe tine.
Cât iau? 2.000 mg pe zi?
A doua cea mai mare doză de care ai auzit e…
- O mie trei sute. - O mie trei sute? Da.
Apoi se întâmplă asta și vor s-o crească,
și știu că lucrezi pentru Fortunato,
dar rămâi doctorul meu, nu?
Da, desigur.
Ai copii?
- Da. - Vitregi?
Ți-au zis vreodată „drogat”?
Nu.
Ai mei, da.
S-au dus toți acum.
Te uiți cum sunt coborâte trei sicrie în pământ
și mai sunt două pe drum. Și nu te poți abține.
Te gândești că viața e al naibii de scurtă.
Și chestia la care tot revin…
e că Ligodone e mai apropiat de heroină decât orice medicament luat de mine.
Ligodone are o incidență scăzută a dependenței, dacă e administrat corect.
Zău așa! Suntem doar noi aici.
Spune-mi, cum renunț la medicamentul ăsta absolut sigur, care nu dă dependență?
Foarte lent.
Înțeleg.
Ei bine, sunt depozitarul speranțelor și visurilor unui imperiu,
așa că mă bucur că gândiți vizionar.
Uau!
Se întâmplă.
Bună, sunt Fredso.
Ascultă, știu că am planificat pentru săptămâna viitoare,
dar lucrurile se mișcă repede aici, mi se întâmplă chestii
și vreau să fie dărâmată clădirea.
Trebuie să se întâmple azi. La noapte.
Nu-mi pasă de permisul pentru explozie,
vino naibii cu o macara cu bilă!
Fiindcă ți-am cerut eu! Fiindcă sunt un Usher.
Da. Nu…
Băieții din Jersey ascultă de Roderick, deci ascultă de mine.
Da, o să fiu acolo. Vreau să văd cum e pusă jos.
Bine?
Ai auzit ce repede și-a schimbat atitudinea?
E uimitor.
Niciodată în viață n-am fost luat în serios,
și apoi, dintr-odată, ești noul CEO…
și toată lumea se adaptează.
Mă rog, aproape toată lumea.
Tu, Morrie…
Știi ce era important pentru tata?
O lecție pe care ne-a predat-o tuturor.
Una dintre primele.
Nu! Frederick! Nu!
Dacă vrei să testezi o legătură…
- Nu! - Nu trebuie să o rupi.
Nu!
Doar o fisurezi un pic.
M-a pus doar cu o treaptă mai sus decât Tammy
și a privit.
S-a fisurat, dar nu s-a rupt. A devenit mai puternică.
A doua lecție importantă pentru tata era să-ți faci ordine în casă.
Nu trebuie să fii tiran,
dar, dacă nu vrei să fii crud în mod consecvent,
trebuie să fii suficient de brutal măcar o dată, ca să impui autoritate.
Zâmbetul tău afurisit!
Nu vreau să fiu crud în mod consecvent, nu-mi stă în fire.
N-am să rup legătura noastră. Tu deja ai fisurat-o.
Așa că o să fac doar niște ordine în casă.
Dau o singură lovitură, suficient de brutală.
Așadar, s-o facem dintr-un foc!
Repede.
În liniște. Apoi putem să începem să ne vindecăm.
Trebuie să plec.
Mai am de făcut ordine într-o casă.
O să-ți caut verigheta. Poate mai e acolo.
Dacă nu, îți iau alta.
Dar, dacă o găsesc, o aduc acasă.
Și, dacă o mai scoți vreodată…
ți-o sudez de degetul ăla afurisit!
Da? Ești bine?
Nu-mi spune mie asta, Vinnie!
Demolarea începe astă-seară la opt.
Clădirea pică, altfel o să…
O să vin acolo
și-ți scot dinții cu cleștele!
Tată. Unde te duci?
Am puțină treabă.
Putem vorbi înainte?
Sigur, scumpo.
Am găsit un loc. E fantastic.
Cel mai bun din țară pentru tratarea arsurilor chimice.
Fac în campus grefe de piele de calitatea întâi și tot restul.
Am vorbit cu un doctor. Zice că o pot interna.
De ce naiba ai face asta?
Îmi pare rău, dar de ce naiba ai făcut-o, scumpo?
I-ar fi mai bine acolo.
Lenore, am mai discutat asta.
Unde sunt?
Cine?
Specialiștii. Doctorii. Cei pe care ai promis că-i aduci.
Vin des aici când ești la școală.
- Dar ea e bine. - Nu te cred.
Și tu ești… Nu ți-e bine, tată.
Miroși ca naiba și arăți la fel.
- Te porți ciudat. - Ai grijă!
Știi cu cine vorbești?
Mama nu e bine. Tu nu ești bine. Nimic nu e în regulă.
Și am găsit un loc unde se pot ocupa de ea
- …și o putem duce mâine. - Nu pot face asta. Încetează!
- Încetează, te rog! Gata! - Trebuie doar să suni.
Taci naibii odată!
Dacă-mi vorbea altcineva așa, ar fi avut de suferit!
Tu nu ai voie s-o faci doar pentru că ești fiica mea!
Vreau să vorbesc cu specialistul.
Mama ta se odihnește
și o s-o lași în pace cât sunt plecat.
Mă ocup de tine când mă întorc.
Mamă? Mă auzi?
Zău așa, zgomotele alea încep să mă deranjeze.
- Zici că e Madeline. - Da.
Cred că trebuie să coborâm să vedem…
- Ia să ghicesc! E Lenore. - Ai ghicit.
Nu știu ce joc faci cu mine aici,
- …dar m-am săturat. - Aproape am terminat, Auggie.
Știi ce? Nu.
Te rog. Ia loc.
Mă întreb de ce tărăgănezi,
ne jucăm de-a șoarecele și pisica, și știu de ce.
Pentru că obții ceva din asta.
Nu e așa.
Iar, dacă obții ceva din asta, orice ar fi,
- …nu sunt obligat să-ți permit. - Te rog.
Noapte bună, Roderick! Și mult noroc cu demența!
O să ai dovada că am ucis.
Într-acolo ne îndreptăm.
Dovada absolută că sunt ucigaș.
Cu mai multe victime.
Aici mă opresc brusc, mă întorc în fotoliu,
mă așez și încep să înregistrez din nou.
Asta fac acum, nu, Roderick? În scenariul tău.
Ar fi drăguț.
Dar asta e chestia, nu?
Am mai fost aici, amândoi.
De fapt…
Vezi și tu asta?
Încerci să mă sperii.
Nu.
E Freddie, cred.
Mi s-au arătat toată noaptea. Să se asigure că povestesc corect.
Ceea ce… e fantastic.
Iadul meu personal e gestionat cu mare atenție.
Nu, acum… începi să vorbești tu.
Și dintr-odată văd puțin din Freddie,
dar încerc să ignor, fiindcă tu nu-l vezi,
și el se zbate acolo,
sub ochii mei, în vreme ce tu mă privești ca pe un nebun.
Nu sunt nebun.
CADASIL nu e floare la ureche, dar sigur nu înseamnă asta.
Nu, mi-e teamă că asiști la judecata mea, vechi prieten.
Și, în orice secundă, Freddie o să se ridice…
de după fotoliu să-și arate tăietura…
Scumpule!
Bună!
Tati.
Am venit pentru ziua cea mare. Voiam să vadă că tatăl lui e erou.
Mama!
Credeam că rămâneți acasă.
Știu, dar ei s-au gândit că tati are nevoie de sprijin.
- Nu-i așa, Freddie? - Trebuia să stați acasă.
- Hei! Ați ajuns! - Da. Nu puteam să ratăm.
Ține minte acolo,
dacă te temi sau te simți singur, suntem aici.
Dincolo de zid. Suntem alături de tine.
Veniți să stați cu mine! Să-l lăsăm cu ale lui.
- Ești gata? - Da.
- Te descurci? - Da, mă descurc.
Consemnăm oficial de la 13:32.
Este joi, 20 decembrie 1979.
Dle Usher, te rog să te uiți la probele doi și trei.
Recunoști documentul?
Obiectez!
Continuă!
O să facă asta toată ziua, să se consemneze.
Nu ne interesează.
Bine. E un consimțământ de îngrijire.
Și ai de-a face cu ele regulat?
Da. După promovare.
Ce rol are formularul?
Obiectez!
E un acord între pacient, furnizor și companie
care enumeră riscurile și efectele adverse asociate tratamentului propus.
Ți se pare ceva neobișnuit în document?
Obiectez!
Nu neapărat, nu.
Doar faptul că e aici. Sunt acte confidențiale.
Sunt proprietatea companiei.
- Absolut nimic neobișnuit? - Nu, e procedură standard.
Din nefericire, nu am găsit nicio rudă
care să semneze cu pacientul, dată fiind vârsta,
dar, după cum se vede, a fost de față un reprezentant al firmei.
Ai semnat vreodată ca martor?
Da.
Și asta e semnătura ta?
Da.
Și asta?
Da. Și aia. E a mea.
Să fie clar, ne spui că știai
și că ai semnat formularul la data asta?
- Da. - Obiectez!
E martorul tău, Pam.
Dle Usher…
Dle Usher, a făcut vreodată Rufus Griswold presiuni asupra dumitale,
în scris sau oral, să semnezi sau să falsifici acte?
Nu.
A vorbit cu dumneata despre depoziția de astăzi?
Deloc.
A vorbit cineva de la Fortunato cu dumneata despre ea?
Nu. Deloc.
Dle Usher, îți reamintesc că ești sub jurământ
și ai acceptat să fii azi aici ca martor pentru acest birou.
Da. Păi…
Omul vostru ne-a tocat la cap.
A trecut pe la mine acasă de mai multe ori, făcând presiuni.
Deci, da, am acceptat să vin.
Spuneți-mi „martor”, „reprezentant al companiei”
sau oricum vreți, sper că după ce am venit aici
și am declarat oficial ce i-am spus dlui Dupin în privat,
o să aibă amabilitatea de a-mi lăsa familia în pace.
Sincer, n-am vrut să folosesc cuvântul ăsta,
dar purtarea față de familia mea în numele răfuielii
pe care dl Dupin o are cu Rufus Griswold frizează hărțuiala.
Am venit să spun asta.
Auggie.
Ce…
Stai…
- Ce se întâmplă? - Nu spune nimic!
- Ce fac? - Nu spune nimic!
- Soțul tău e arestat pentru sperjur. - Sperjur?
Ți-am spus să rămâi acasă.
Roderick!
Nu scoate un cuvânt! Nici unul!
Nu aici. Ne vedem acasă.
Bună! Madeline Usher.
Putem vorbi puțin?
Ce naiba? Știai că așa o să se întâmple?
Desigur.
- Soțul meu e arestat. - Iese până la cină.
Crezi că Fortunato o să-l lase acolo?
De astăzi, e cel mai important angajat al companiei.
O să-l scoată cât ai clipi.
E acuzat de sperjur.
N-o să poată dovedi asta. N-a semnat nicio declarație.
Cuvântul lui Dupin contra cuvântului lui.
Ce naiba e-n neregulă cu tine?
Roderick urma să facă ce trebuie. Să fie erou.
Asta le-am spus copiilor.
A făcut ce trebuia, neghioabă afurisită!
Procurorul e deranjat, dar nu e idiot.
După ce dă ochii cu mașinăria juridică Fortunato
fără să aibă măcar un martor,
întregul caz e doar o mână de documente furate.
O să renunțe.
Ca și la sperjur. N-au dovezi.
În clipa asta un singur nume
e în mintea tuturor membrilor consiliului, investitorilor și șefilor Fortunato.
Roderick Usher.
E un erou afurisit!
Până mâine la prânz o să înotați
în bani și promovări și protecții.
Până la Crăciun aveți casă nouă.
Dacă făceam ca tine, mâine erați șomeri,
iar Fortunato vă dădea în judecată și vă îngropa.
Doamne!
Credeam că te prefaci.
M-am gândit că faci pe gospodina
ca să ai un acoperiș deasupra capului.
Te crăcești sau i-o sugi de două ori pe săptămână și gata.
Nu trebuie să muncești o zi în viață.
Și m-am gândit: „Bravo ei, și-a găsit vocația.” Dar…
tu chiar așa ești.
Nu?
Credeam că așa ceva există doar în filme.
Ești atât de…
mică, Madeline.
Plânge fetița.
Bun, știu că ești aici.
Ia loc!
Astea nu sunt pentru noi.
Sunt pentru băieți, dar nu cred că se supără.
Te rog.
Bei ceva?
Nu, mulțumesc.
Vine des aici în ultimele săptămâni.
Cred că nici el nu știe de ce.
Și să vezi subsolul!
Are cutii cu chestii acolo.
Tot mai multe.
Stă aici, bea, uneori plânge.
E un spectacol trist.
Un bărbat devenit un clișeu jalnic.
Chiar tu ești!
E uimitor cât am negat.
Dar tu ești.
Și, cumva, știam că o să fii aici.
Păi ți-am lăsat adresa, nu te umfla prea tare în pene!
Dă-i drumul! Zi ce ai de zis!
Vreau să te rog să încetezi.
Haide! Să mă rogi? Nu-ți stă în fire.
Și, sincer, cred că ai uitat ce sunt.
Atunci, vreau să renegociez.
- Nu poți. - De ce nu?
- E târziu. - Pentru el sau pentru mine?
Madeline…
Cuvintele ne-au adus aici, ele ne pot scoate.
Dai vina pe el sau pe retorică?
Vreau termeni noi și o să am termeni noi.
Sau ai uitat ce sunt?
Iat-o! Cleopatra mea.
Totul are un preț.
Orice negociere începe de undeva.
Fiecare înțelegere e doar o expresie a voinței. A voinței reciproce.
O putem rezolva.
Ca-ntre femei.
Nu sunt femeie.
Știi de ce sunt în stare. Știi ce am făcut.
Știi cine sunt.
Ești o colecție de măști impecabile și complicate
pe orbita unei inimi oprite.
Am fost crudă. Îmi cer scuze.
Sunt anumite lucruri care n-ar trebui trăite.
E destul timp pentru reflecție după.
Da. Știu cine ești.
Și cine ai fost.
Și cine ai fi putut fi.
Vă văd pe toate trei. În picioare, umăr la umăr.
Și, împreună, îmi frângeți inima.
Te rog. Stai jos!
Îmi cer scuze.
S-a dat uitării.
Spuneam că știu cine ești, Madeline.
Ești printre favoritele mele.
Și înțeleg. Dai de un adversar, îl ucizi.
Dai de un obstacol, îl sari sau îl zdrobești.
Dai e o ușă încuiată, o descui.
Mamă? Mamă!
E o nebunie.
- E ridicol. Nu vreau să mai aud. - Ridicol?
Vorbesc de renunțare.
Nu fi proastă! Îți dai seama cum ar părea?
Propria-mi soție încearcă să renunțe. E un coșmar de PR.
Vreau să nu mai iau.
Atunci, n-o să ai probleme.
Nu dă dependență.
Bine, atunci.
Nu dă.
Dar, dacă încerci să renunți,
așteaptă-te la schimbări de stare, fizice și legate de somn,
simptome de gripă, greață, vărsături, diaree, crampe stomacale, apetit scăzut,
pupile dilatate, vedere tulbure, frisoane,
piele de găină, puls ridicat, tensiune mare…
Imaginează-ți cum e să fii atât de obosită încât să nu poți dormi.
Atât de extenuată încât să nu te poți relaxa.
Toate astea înmuiate în senzații de disperare și groază absolute.
Practic, cea mai bună comparație ar fi cu un pește
scos din apă, doar că peștele măcar moare.
Am crezut…
Unii pot fi dezintoxicați rapid,
cu Clonidine, naltrexonă, renunțare sub anestezie generală,
dar nu cu doza ta.
Cu doza ta, trebuie s-o iei încet.
Cu 10% reducere lunar.
O să fii foarte bine după trei ani de agonie.
Ce naiba ai făcut?
Nu mă lua așa! Am înțeles greșit?
N-ai supt cocoșei pentru o doză până ne-am întâlnit?
Sau te confund cu altcineva?
Ești un monstru, știi asta?
Soțul meu e monstru.
Nu, scumpo.
Sunt Victor Frankenstein.
Tu ești monstrul.
Ești creația mea perfectă.
După accident, mai erai doar un cadavru pe o masă de la morgă.
Iar Ligodone a fost fulgerul. L-am aruncat, te-ai ridicat, și uite…
Ai prins viață!
Am crezut…
Am crezut că mă iubești.
Ești un miracol.
Corpul tău… îl absoarbe.
N-am mai văzut așa ceva. Medicamentul meu e apa, iar tu ești floarea.
Ești cel mai frumos lucru pe care l-am văzut, lucrul perfect.
O mare parte din tine e Ligodone.
Cum să nu mă însor cu tine?
Trei ani?
Bine.
Pot să rabd trei ani.
Pentru că am mai trăit perioade grele.
Și am făcut greșeli, dar credeam că asta ai văzut la mine.
Fiindcă mizeriile alea m-au întărit naibii!
Așa că mai bine îndur trei ani de iad decât o viață cu tine.
E ușor.
Trebuie să știi că avem ceva în comun.
Eu, tu și fratele tău împărtășim ceva.
Am recunoscut asta de cum v-am văzut.
Suferința.
Mă poți acuza că sunt agenta suferinței.
Pot spune la fel despre tine.
Dar mă consider mai degrabă martoră.
Suferi.
Ești extenuată. Nesigură. Speriată.
Prima oară după ani întregi. Nu-ți pot lua suferința.
Dar îți pot da ceva pentru ea.
Și nu e un medicament.
Cu ani în urmă, v-am oferit siguranță.
În noaptea asta, claritate.
Fără condiții.
Mă îndoiesc.
Știi ce-ar fi fost fratele tău?
Un poet.
Ăsta era talentul lui. Un poet falit, desigur.
Dar, sincer, există și altfel de poeți?
Noi doi avem asta în comun.
Amândoi înțelegem…
că expresia supremă a limbajului e muzicală.
Așa că…
Puțină claritate pentru tine.
În fond, ce e un poem, dacă nu un loc sigur pentru adevăruri dificile?
Uite unul!
Mi-a venit când lucrușoarele voastre adorabile au început să înalțe orașe.
L-am numit „Orașul din mare”.
Iată! Moartea și-a găsit tron
Într-un oraș ciudat și singur
Departe spre apusul stins
Unde binele și răul Și cel mai răul și cel mai binele
S-au retras în odihna veșnică
Nicio rază nu coboară din raiul sfânt
În lunga noapte a orașului
Dar lumina mării intense
Urcă tăcută pe turnuri
Pe cupole, pe turle și pe palate regale
Pe sanctuare, pe zidurile ca de Babilon
Pe chioșcurile uitate
Cu iederă sculptată și flori de piatră
Cu resemnare sub ceruri Se-ntind apele melancoliei
Dar iată, o briză suflă!
Un val, mișcă ceva acolo!
Valurile sunt acum sângerii
Orele respiră slab
Și când, fără gemete pământești
Se instalează în străfundurile orașului
Iadul dezlănțuit de o mie de tronuri
Îi face reverențe
Parcă ofereai claritate.
Mai gândește-te! O să-ți dai seama.
Freddie! Salut!
Avem două încărcături mici de exploziv care ajută,
dar, dacă suntem prinși cu ele, le spun că tu ai insistat.
Nu e uimitor ce poți realiza
- …când îți scoți capul din fund? - Da.
O să pice, dar încet și nasol.
- O să pice? - Da.
Sunteți gata?
Da, suntem gata.
Dă-mi stația ta!
Intru cinci minute, trebuie să fac ceva.
Haide, omule!
Ne-am grăbit încoace, nu ne face să așteptăm!
Am nevoie de cinci minute.
Apoi vă dau semnalul de începere și faceți ce vreți.
Bine? Ce mama naibii? Puțină răbdare.
Ce glumă afurisită!
Trebuia să mori aici, iubito.
Ai fi rămas femeie cinstită.
Ei bine, Prospero, fratele meu…
un lucru mai am să-ți zic.
Odihnește-te în pișat, cretinule!
Ce dracu'?
Vai, iubitule! E jenant.
Cel puțin închide-te la pantaloni!
Altfel, o să… E destul de umilitor, nu?
Nu? Îl lași pe-afară?
Tu ești șeful, nu?
E paralizia nuambrei.
Te-ai înfierbântat puțin acolo.
Și, la drept vorbind,
încerc să nu mă bag, dar…
cleștele m-a pus pe gânduri.
Dă-o naibii!
Da? Ești bine?
Mai mult.
Și mai mult.
Nu-mi spune mie asta, Vinnie!
Demolarea începe astă-seară la opt.
Clădirea pică, altfel o să…
Altfel, o să vin acolo
și-ți scot dinții cu cleștele!
De obicei nu-mi place să mă implic, dar, iubitule, o meriți.
Liber, începeți!
Liber?
Ce naiba am zis? Dați-i drumul!
În regulă, băieți, gata?
Un dentist.
Asta e partea haioasă.
Asta ai fi fost în cealaltă viață.
Ai fi fost dentist. Și unul destul de bun.
Și, nu știu,
cred că asta face ca ce ai făcut tu să pară mai rău.
Nu intra în panică!
Nu-ți face griji pentru ce urmează!
Ai fost speriat toată viața.
Și acum scapi de asta.
E aici, Frederick. În sfârșit, sunt aici.
Chestia mișto e că nimeni n-o să vadă asta.
Cel puțin nu din unghiul ăsta.
Încearcă măcar să apreciezi asta!
Nu e bine.
Aș fi putut face asta aproape în orice mod aș fi vrut.
Cu un atac de cord la volan. Cocaina l-ar fi pregătit la fix.
Puteai fi lovit de un autobuz.
Dar a trebuit s-o aduci acasă.
Și să iei cleștele.
Eu plec.
Am întâlnire cu taică-tău.
Te-a tratat urât, Freddie.
Nu ți-ai dorit decât să te iubească.
Nu ai vrut decât aprobarea lui.
Și tot nu e o scuză.
Freddie a murit.
Înseamnă că am rămas doar noi.
Mai știi târgul. Cunoști condițiile.
Sunt sigură.
„În lume împreună, la ieșirea din lume împreună,
altfel târgul pică.” Așa a zis.
Există o singură ieșire.
Și cred că știi și tu asta.
Te iubesc.
Mai mult decât orice pe lume.
Și acum vreau să fii din nou erou.
Vreau să fii fratele meu.
Vrem… să fii eroul nostru.
Sunt de 80. Ligodone de 80 mg.
Și chestia e că nu le poți opri.
Trebuie să le iei pe toate odată.
Dacă te oprești, poate să doară, cum bine știi.
Dar, dacă le iei repede, nu simți.
Tensiunea arterială scade și… adormi.
Nu există altă cale?
Nu există.
Am încercat tot. Orice scenariu posibil.
Ai încredere în mine, întotdeauna ai avut.
Asta e singura cale. Asta e.
Haide! Poți.
Asta e o legendă.
Ăsta e un rege!
Ne salvezi pe toți.
Ești o legendă.
Ești un rege.
Ne salvezi pe toți.
Nu te pot lăsa să pleci așa de ușor.
Salut din nou, frumosule!
PRĂBUȘIREA CASEI USHER
BAZAT PE OPERELE LUI EDGAR ALLAN POE
Subtitrarea: Anca Tach