- Ви впізнаєте цю форму? - Так, це форма згоди на догляд.
Гей, Фредді, краще без сирени, добре? Дякую.
Для чого слугує ця форма?
Це договір між пацієнтами, постачальниками…
Фредді. Сирена.
Пацієнтами, постачальниками, компанією.
У ньому перераховані всі ризики й побічки, пов'язані із запропонованим лікуванням.
Ви підписували ці форми як свідок?
- Так, підписував. - І це ваш підпис?
Ні, не мій.
А на цій формі?
Ні.
І так на багатьох формах.
Навіщо комусь підробляти ваш підпис на формах згоди?
Заперечення. Домисел.
Пане Ашер, на вашу думку,
яка ймовірна причина підробляти підпис на формі згоди?
Щоб усе виглядало так, ніби пацієнт знав про ці ризики
і ухвалив зважене рішення взяти участь у випробуванні.
А також щоб захистити компанію від відповідальності.
Боже, Фреде.
Зробимо перерву, добре?
- Дати вам ще чаю? - Ні, дякую.
Гей, любий. Я щойно вклала Теммі. У чому річ?
Ми репетируємо, а він шумить. Можеш подбати про нього?
Діти шумлять, Родерику. Так ми знаємо, що з ними все гаразд.
Любий, може, пограєшся в маминій кімнаті?
Вибачте щодо репетиції.
Насправді це не проблема.
Я підтримую те, що ви робите, справді,
але що буде потім?
Тобто з тим усім, що він дає юристам,
він справді має свідчити офіційно?
Ну, документи не підроблені, поки він не вкаже на них і не скаже:
«Я це не підписував».
Тому без нього моя справа…
Не можна доносити на когось, якщо донощика немає.
Хотів би я, щоб було інакше. Чесно.
Його звільнять.
Так.
Пообіцяйте, що коли це скінчиться, ми зможемо розраховувати на вашу допомогу.
- Звичайно, тобто усе, що зможу… - Дайте обіцянку.
Я вам обіцяю.
Задайте їм жару, хлопці.
Добре.
Ось чай.
Ви щасливий чоловік.
Так.
А як щодо вас? Удома є щастя?
Думаю, так. Але мене там ніколи немає, тому хтозна.
Так, їй багато доводиться виносити.
Як і йому.
Нам обом пощастило принаймні в одному.
Мати вдома хороших людей, які нас люблять попри все.
Не підведімо їх.
Зробімо, щоб це було того варте.
Ви впізнаєте цю форму?
Так, це форма згоди на догляд.
Аннабель Лі.
Знаєте, я роками думав про це,
бо я маю добре чуття на людей.
Я питаю себе, що пішло не так.
Що в мені тоді не спрацювало, що я повірив вам?
І я це з'ясував. Це була вона.
Я довіряв їй, тому довіряв вам.
Тобто, якщо та жінка вас кохала,
якщо вона вам довіряла, ви були дурнем, коли втратили її отак.
Попри те, що я втратив через ваш вчинок, а я втратив багато, трясця, майже все,
це мене трохи підтримало…
знати, що ви втратили її.
Через це усе і сталось В королівстві біля моря
Навіть вітер віяв там, щоб торкнутися її Моєї любої Аннабель Лі
Це ви той клятий вітер, Шекспіре.
Та прийшла її рідня І її забрала в мене
У гробниці зачинила В королівстві…
- Та мовчіть. - …біля моря
Вас не втомлюють ваші власні балачки?
Якщо чесно, не знаю, як вона протрималася так довго.
Я весь час кажу людям: «Немає такого явища, як хороший Ашер».
Але був такий. Один.
Аннабель Лі Ашер.
Єдиний хороший Ашер, а ви її прогнали.
Помиляєтеся. Моя онука Ленор.
Найкраща з нас.
Така ж, як її бабуся.
Усе найкраще з Аннабель Лі без…
без розбитого серця.
Та до дідька.
Я радий, що вам подобалася Аннабель…
але вона пішла, пішла дуже давно,
і я збрешу, якщо скажу, що не дивувався тому…
- як це, трясця, сталося? - Як це, трясця, сталося?
Скільки ми заплатили за охорону, яка б стояла за її довбаними дверима?
І він не подумав постукати, коли почув, як б'ється скло?
А що там із запуском? Ти була у тій кімнаті.
На запуску було десятеро людей.
І ніхто не завадив цій жінці піти з будівлі?
Ніхто не завадив моїй дочці розбити телевізор і поранити мою дружину?
Ніхто узагалі не ворухнув пальцем, коли вона пішла додому і…
Дім був безпечним, я не можу цього пояснити.
Я тримала… руки на ній.
Я відчула, як вона розчинилася, ніби холодна пара.
Чорт! Припини. Годі. Мовчи.
На бога!
Подумайте хоч одну хвилину як професіонали. Прошу.
Рада робить свій хід.
Буде голосування.
Рада — маріонетки.
У нас є матеріали для шантажу. Придушимо в зародку.
Це вже не зародок проблеми, а її розквіт.
Ну, використай щось. Ситуація надзвичайна. Вчини несподівано. Вони вишикуються.
Деякі. Не всі.
У Фредді вирішальний голос. Як я бачу, він ключовий гравець.
Приведи його сюди.
Він заслуговує на краще, Меделін.
Я реаліст, і я згоден, що він скомпрометований.
Але він чудовий чоловік.
У нього невиліковна хвороба, яка впливає на його здатність вирішувати.
Це виводить його з гри.
Я майже скінчила, Артуре, мій алгоритмічний проєкт майже готовий.
Ти знаєш, що це означає?
Ми можемо вивести цю компанію з пігулок, із отрути в технології.
ШІ. Штучна свідомість, віртуальне безсмертя.
Дай це раді.
Скажи їм, що якщо я на посаді, я поведу компанію в майбутнє,
залишу все це в минулому.
Увесь гнилий спадок піде з Родериком,
і ми зробимо ребрендинг у технічну компанію.
Думаю, вони вважатимуть це привабливим.
Думаю, так і є.
І думаю, тобі це непросто.
Це найважче з того, що я колись казала вголос.
Фреде…
Фредді.
Мабуть, ти трохи відчуваєш.
Любий, ти маєш спинитися.
Милий.
Ні. Милий. Прошу, ні. Ні.
Так швидко діє, правда?
Я чув, Тамерлана вбила себе камінною коцюбою, і,
богом клянуся, я не можу… Не можу допетрати, що це значить.
Тобто як… Як таке взагалі зробити?
Я знав, що хочу одружитися з тобою, щойно ми зустрілися.
Пам'ятаєш? На фотосесії.
Ти підійшла до мене, і до мене вже підходили
та базікали зі мною шахраї та фанатки,
але ти усміхнулася, і це було так по-справжньому.
І я запитав тебе, чому ти це зробила,
і ти сказала, що побачила мене там самого й подумала:
«Він схожий на хлопця, якому не завадить друг».
І ти мала рацію.
Ця усмішка.
Усмішка вкрала моє серце.
Знаєш, яким того ранку був заголовок?
Коли я посів крісло свого попередника в раді?
Діловий розділ The Times: «Від безжалісного до беззубого».
Таким ти мене бачиш?
Беззубим?
Так.
Так. Зараз? Добре.
Надзвичайна ситуація.
Я потрібен тату. Повернуся, коли зможу.
Може, тоді поговоримо.
Куди ти поклала свою обручку?
Її не було на твоїй руці. Я бачив зйомки з вечірки.
Мені повернули деякі твої речі. Гаманець, особисті дрібнички.
Твій довбаний телефон.
Але не обручку. Куди ти поділа обручку, Моррі?
Не рухайся.
- Не вигадуй виправдань! - Я над цим працюю.
Ясно, що ні. Будівля досі стоїть.
У мене інше було в голові, тату. Похорони…
Я сказав тобі подзвонити хлопцям із Джерсі й покінчити з цим.
Подзвоню. Це просто будівля. Не знаю, чому це має значення.
Має, бо я маю розраховувати на тебе.
Це довбане місце злочину з нашим прізвищем на ньому.
На ньому кров твого брата.
Це має значення, бо якщо я не можу розраховувати на тебе з будівлею,
то не можу розраховувати на тебе в дрібницях,
тобто не можу розраховувати у серйозних справах теж,
а я маю розраховувати на тебе, Фредді. Маю.
Ти ключ, розумієш? Ти вирішальний голос.
Рада вирішує?
Тобі ще не дзвонили.
Саме так, Фредді.
Їх усіх не стало, і все розвалюється.
Мені треба розраховувати на тебе.
Бо коли вони подзвонять, а це станеться,
ти просто не відповіси, це найкраще послання.
І якщо вони оточать тебе на вулиці, ти скажеш їм: «Я Фредерик Ашер,
я вмістилище надій і мрій довбаної імперії.
Тому несіть свою зрадницьку дурню іншим».
Можеш це зробити?
Можу.
Це дуже неприємний процес.
Насправді, виходячи з описаних вами симптомів,
ваш чоловік, імовірно, сказав би, що збільшення дози дасть полегшення.
Я питаю не в нього. Я питаю у вас.
Я на чому? На двох тисячах міліграмів ліґодону на день?
Друга найбільша доза, про яку ви чули…
- Тисячу триста. - Тисячу триста? Добре.
А потім стається оце, і вони хочуть її підвищити,
я знаю, що ви працюєте на «Фортунато», знаю,
але ви досі мій лікар, так?
Так, звичайно.
У вас є діти?
- Так? - Прийомні діти?
Вони називали вас наркошею?
Ні.
А мої так.
Вони всі зараз померли.
Дивишся, як три труни опускаються в землю,
ще дві на шляху туди, і цьому не зарадиш.
Просто задумуєшся, знаєте, що життя таке, трясця, коротке.
І те, до чого я повертаюся думками…
що ліґодон найбільше схожий на героїн, ніж усі інші наркотики, на яких я сиділа.
Ну, ліґодон викликає нижчий рівень залежності за правильного використання.
Та годі. Ми тут удвох.
Скажіть мені, як зіскочити з цих безпечних ліків, що не викликають звикання?
Дуже-дуже повільно.
Ясно.
Так, але я вмістилище надій і мрій імперії,
тому я радий, що ви думаєте про майбутнє.
Овва.
Це відбувається.
Привіт, це Фредзо.
Так, слухай, знаю, ми домовилися на наступний тиждень,
але тут усе йде швидко, у мене зміни на краще,
і мені справді треба, щоб ця будівля впала.
Мені треба покінчити з цим сьогодні. Цієї ночі.
Ну, мене не хвилює довбаний дозвіл на вибухові роботи.
Дай мені кулю на довбаному крані.
Бо я тебе, трясця, попросив. Бо я нащадок Ашерів.
Так. Ні…
Хлопці з Джерсі слухаються Родерика й хлопці з Джерсі слухаються мене.
Так, я буду там. Хочу побачити, як ця будівля впаде.
Добре?
Чула, як швидко змінили платівку?
Це неймовірно.
Усе моє життя, знаєш, мене не сприймали всерйоз,
а потім раптом я новий виконавчий директор…
і всі такі, курва, приязні.
Ну, майже всі.
Ти, Моррі…
Знаєш, є одна річ, яка важлива для тата.
Цього він навчив нас усіх.
Чи не найперше, чого він нас навчив.
Ні! Фредерику! Ні!
Якщо хочеш перевірити зв'язок…
- Ні! - Ти не маєш його розривати.
Ні!
Просто надламай трохи.
Отож, він поставив мене на одну сходинку вище, ніж Теммі,
а потім сидів і дивився.
Тріщинка, але не розлом. Це зробило його сильнішим.
Другим важливим уроком від тата було тримати дім у порядку.
Не обов'язково бути тираном,
але якщо не хочеш бути постійно жорстоким,
то маєш хоча б раз бути достатньо жорстоким, щоб встановити владу.
Твоя довбана усмішка.
Я не хочу бути постійно жорстоким, це не про мене.
Я не хочу ламати наш зв'язок. Ти вже зробила в ньому тріщину.
Тому я просто маю повернути порядок у наш дім.
Я завдам один міцний удар, достатньо жорстокий.
Тому зробімо це раз.
Зробімо це швидко.
Зробімо це тихо. А потім почнемо зцілюватися.
Я маю йти.
Маю ще в одному домі встановити порядок.
Поки я там, пошукаю твою обручку. Може, вона й досі там.
Якщо ні, куплю тобі нову.
Але якщо я її знайду, то принесу додому.
І якщо ти ще раз її знімеш…
Я приварю її до твого клятого пальця.
Так? Усе добре?
Не кажи мені такого, Вінні.
Ця куля полетить сьогодні о восьмій вечора.
Ця будівля впаде, або я…
Я прийду туди
і вирву твої довбані зуби обценьками.
Тату. Куди ти їдеш?
Маю трохи попрацювати.
Можемо спочатку поговорити?
Звісно, серденько.
Я знайшла одне місце. Воно фантастичне.
Найкраще в країні для лікування опіків, хімічних опіків.
У них там першокласні технології пересадки шкіри та все в кампусі.
І я поговорила з одним із лікарів. Вони сказали, що можуть її взяти.
Якого біса ти це робила?
Вибач, якого біса ти це робила, люба?
Їй буде краще деінде.
Ленор, ми про це говорили.
Де вони?
Хто?
Спеціалісти. Лікарі. Усі, хто мав бути тут, як ти обіцяв.
Коли ти в школі, вони часто сюди приходять.
- Але з нею все добре. - Я тобі не вірю.
І ти… не в порядку, тату.
Ти лайново пахнеш і виглядаєш лайново.
- І ти дивно поводишся. - Не смій.
Ти знаєш, із ким ти говориш?
Мамі погано. Тобі погано. Усе це погано.
І я знайшла місце, де про неї можуть подбати.
- Ми можемо відвезти її туди завтра. - Я не можу. Ти маєш спинитися.
- Припини, прошу. Годі! - Ти просто маєш подзвонити.
Трясця, годі говорити!
Якби зі мною хтось так говорив, були б наслідки!
І в тебе немає на це дозволу, лише тому, що ти моя дочка!
Я хочу поговорити з її лікарем.
Твоя мати відпочиває,
і ти лишиш її у спокої до мого повернення.
Я розберуся з тобою пізніше, коли повернуся.
Мамо? Мамо, ти мене чуєш?
Слухайте, мушу сказати, ці звуки починають справді мене турбувати.
- Ви сказали, що там внизу Меделін. - Так і є.
Нам слід спуститися й переконатися, що…
- І дозвольте вгадати. Це Ленор. - У яблучко.
Я не знаю, у що ви граєтеся зі мною цієї ночі.
- Але з мене досить. - Ми майже закінчили, Оґґі.
Знаєте що? Ні.
Прошу. Сідайте.
Мені цікаво, навіщо ви тягнете,
навіщо граєтеся в кішки-мишки, і я знаю відповідь.
Бо ви щось від цього отримаєте.
Це не так.
І байдуже, що ви від цього отримаєте.
- Я не мушу це вам давати. - Прошу.
Добраніч, Родерику. І щасти вам з деменцією.
Ви посадите мене за вбивство.
До цього я веду.
Ви засудите мене за вбивство.
Більше, ніж одне, насправді.
І тут я різко спиняюся, повертаюся у крісло,
сідаю і знову вмикаю запис.
То я це роблю зараз, Родерику? У вашому маленькому сценарії.
Ну, це було б добре.
Але річ в іншому, так?
Ми вже були тут раніше, ви і я, просто тут.
Насправді…
Ви теж це бачите?
Ви намагаєтеся мене залякати.
Ні.
Думаю, це Фредді.
Вони були поруч усю ніч. Перевіряли, чи я правильно зрозумів їхні історії.
І це… фантастика.
Ніби мікроуправління моїм особистим пеклом.
Ні, бачите, от що діється зараз, ви починаєте говорити.
А потім раптом я помічаю невеликий натяк на Фредді,
але намагаюся не звертати на це уваги, бо ви його не бачите,
і тоді він встигає добряче вгатити
мені на користь, поки ви дивитеся на мене, як на божевільного.
Я не божевільний.
І хоч CADASIL не забавки, це не він.
Ні, боюся, у вас найкраще місце біля рингу, старий друже.
І будь-якої секунди Фредді визирне з-за…
з-за крісла, і покаже свій кесарів розтин…
Любий!
Привіт.
Татку.
Мали прийти у твій видатний день. Хотіла показати Фредді, що його тато — герой.
Мама.
Я думав, що ви лишитеся вдома.
Я знаю, але ці двоє подумали, що татку знадобиться підтримка.
- Хіба ні, Фредді? - Ви мали лишитися вдома.
- Привіт! Ви прийшли. - Так. Не могли це пропустити.
Пам'ятай там,
якщо будеш наляканий чи самотній, ми поруч, добре?
За стіною. Ми тут із тобою.
Так, чому б вам не сісти зі мною? Хай він за це береться.
- Ви готові? - Так.
- Ти впораєшся? - Так. Упораюся.
Запис ведеться о 13:32.
Сьогодні четвер, 20 грудня 1979 року.
Пане Ашер, я б хотіла, щоб ви подивилися на експонати два й три.
Ви впізнаєте ці документи?
Заперечення.
Продовжуйте.
Вона так робитиме цілий день, просто для запису.
Нам до цього байдуже.
Добре. Це форма згоди на догляд.
І ви з ними зазвичай працюєте?
Так. Відтоді, як мене підвищили.
І чому слугує ця форма?
Заперечення.
Це договір між пацієнтом, постачальником і компанією,
де перелічені всі ризики й побічки, пов'язані із запропонованим лікуванням.
У цьому документі вам здається щось незвичайним?
Заперечення.
Загалом, ні.
Лише той факт, що він тут. Це конфіденційний документ.
Це власність компанії.
- Узагалі нічого незвичного? - Ні, це досить стандартний документ.
На жаль, ми не змогли знайти члена сім'ї,
щоб підписати разом із пацієнтом з огляду на його вік,
але, як ви бачите тут, свідком виступив представник компанії.
Ви підписували ці форми як свідок?
Так, підписував.
І це ваш підпис?
Так і є.
А як щодо цього підпису?
Так. І цей теж мій.
Для ясності, ви кажете нам, що знали про них
і підписали ці форми цього дня?
- Так. - Заперечення.
Він ваш свідок, Пем.
Пане Ашер…
Пане Ашер, чи чинив Руфус Ґрізволд будь-коли будь-який тиск на вас,
письмово чи усно, щоб ви підписали чи підробили документи?
Ні.
Він взагалі говорив з вами про сьогоднішнє свідчення?
Ніколи.
Хтось у «Фортунато» говорив з вами про сьогоднішнє свідчення?
Ні. Ніколи.
Пане Ашер, нагадую вам, що ви під присягою,
ви погодилися з'явитися тут сьогодні як свідок у цьому офісі.
Так. Ну…
Оця ваша людина не відставала від нас.
Він кілька разів заходив до мене додому й тиснув із цією справою.
Тому так, я погодився прийти.
Називайте мене свідком, називайте представником компанії,
називайте, як хочете, я маю надію, що після моєї появи тут
і офіційного підтвердження того, що я казав пану Дюпену особисто,
він зробить мені ласку й облишить мою сім'ю у спокої.
Відверто кажучи, я не хотів вживати це слово,
але поводження з моєю родиною в ім'я якоїсь вендети
пана Дюпена стосовно Руфуса Ґрізволда межує з переслідуванням.
Я прийшов сказати це.
Оґґі.
Що…
Чекай…
- Що відбувається? - Нічого не кажи.
- Що вони роблять? - Нічого не кажи.
- Ваш чоловік давав кривосвідчення. - Кривосвідчення?
Казав тобі лишатися вдома.
Родерику!
Не кажи ні слова. Більше ні слова.
Не тут. Зустрінемося у вас удома.
Вітаю. Меделін Ашер.
У вас є хвилинка? Можемо поговорити?
Що за чорт? Ти знала, що це мало статися?
Звичайно.
- Мій чоловік у в'язниці. - Він вийде ще до вечері.
Думаєш, «Фортунато» дозволить йому там сидіти?
Відсьогодні він найважливіший співробітник компанії.
Вони витягнуть його, перш ніж ти моргнеш.
Він давав кривосвідчення.
А цього не доведуть. Він не підписував афідевіт.
Це слово Дюпена проти нашого.
Що з тобою, трясця, не так?
Родерик мав вчинити правильно. Він мав стати героєм.
Я це сказала своїм дітям.
Він вчинив правильно, дурепо.
Окружний прокурор збентежений, але не ідіот,
і коли він бачить усю правову машину «Фортунато»
без жодного свідка,
уся його справа — жменька поцуплених документів.
Він відступить.
А кривосвідчення він не доведе.
І тепер лише одне ім'я
у голові всіх членів ради, інвесторів і директорів «Фортунато».
Родерик Ашер.
Він довбаний герой.
Ви купатиметеся в грошах,
підвищеннях і захисті до завтрашнього обіду.
До Різдва будете в новому будинку.
Якби ми вчинили по-вашому, він би вже завтра лишився без роботи,
а «Фортунато» затягнуло б вас у довбаний судовий кратер.
Божечки.
Я думала, ти вдаєш.
Я думала, ти просто граєш роль домогосподарки,
щоб мати дах над головою.
Розставляєш ноги або смокчеш його член двічі на тиждень, і все.
Не маєш працювати ні дня в житті.
Я думала: «Добре їй, бо вона знайшла свій варіант», але…
ти справді така.
Хіба не так?
Я думала, ви існуєте тільки у фільмах.
Ти така…
дрібна, Меделін.
Твоя дитина плаче.
Гаразд, я знаю, що ти тут.
Сідай.
Це узагалі-то не для нас.
Це для хлопців на потім, але не думаю, що вони проти.
Прошу.
Вип'єш щось?
Ні, дякую.
Він багато сюди приходив в останні тижні.
Не певна, що він знає навіщо.
І ти маєш побачити підвал.
У нього там цілі ящики речей.
Щодня їх більшає.
Він просто сидить тут, п'є і плаче час від часу.
Боляче дивитися.
Такий чоловік скотився до такого кліше.
Це справді ти.
Неймовірно, як довго я заперечувала.
Але це ти.
І звідкись я знала, що ти будеш тут.
Ну, я залишила тобі адресу, тому не вихваляйся собою аж так.
Уперед. Кажи, що хотіла.
Хотіла попросити тебе спинитися.
Та годі. Попросити? Ти не така.
І, якщо чесно, думаю, ти забула, що я.
Гаразд. Хочу переукласти договір.
- Не можеш. - Чому?
- Запізно. - Для нього чи для мене?
Меделін…
Нас привели сюди слова, вони можуть вивести.
Ти звинувачуєш Родерика чи риторику?
Я хочу нові умови і я маю їх отримати.
Чи ти забула, що я таке?
Ось вона. Ось моя Клеопатра.
Усе має ціну.
Будь-які переговори є точкою входу.
Будь-яка угода є просто волевиявленням. Взаємним.
Ми можемо вирішити це.
Як жінка з жінкою.
Я не жінка.
Ти знаєш, на що я здатна. Знаєш, що я зробила.
Ти знаєш, хто я.
Ти — колекція бездоганних, вишуканих масок
на орбіті дрібного серця.
Це було жорстоко. Перепрошую.
Є певні речі, з якими не варто стикатися в житті.
Опісля достатньо часу для саморефлексії.
Так. Я знаю, ким ти є.
І ким була.
І ким могла б бути.
Я бачу три форми. Вони стоять пліч-о-пліч.
І разом вони розбивають мені серце.
Прошу. Сідай.
Перепрошую.
Травою поросло.
Я казала, що знаю, хто ти, Меделін.
Ти одна з моїх улюблениць.
І я розумію. Ти знаходиш ворога — ти його вбиваєш.
Знаходиш перешкоду — перестрибуєш її або розбираєш.
Знаходиш замкнені двері — відмикаєш їх.
Мамо? Мамо!
Це божевілля.
- Безглуздо. Не хочу більше цього чути. - Безглуздо?
Я хочу припинити вживати.
Не будь дурною. Ти уявляєш, який це матиме вигляд?
Моя дружина намагається відмовитися від моїх пігулок. Жах піарника.
Я просто хочу зіскочити.
Тоді в тебе не буде проблем.
Звикання немає.
От і добре.
Його немає.
Але якщо ти спробуєш зіскочити,
можуть бути зміни настрою, проблеми зі сном та фізичні зміни,
симптоми застуди, нудота, блювота, діарея, спазми в шлунку, зниження апетиту,
розширення зіниць, розмитість зору, тремтіння,
сироти по шкірі, прискорене серцебиття, підвищений тиск,
тільки уяви собі, що ти так втомлюватимешся, що не зможеш спати.
Будеш такою виснаженою, що не зможеш розслабитися.
Відчуватимеш виключно відчай та жах.
Загалом, найближча аналогія, яку я можу вигадати, — це риба,
яку витягнули з води, щоправда риба зрештою помре.
Я думала…
Деяким людям допомагають такі швидкі методи детоксикації,
як клонидин, налтрексон або швидке скасування під загальним наркозом,
але не з твоєю дозою.
З твоєю дозою все треба робити повільно.
10% зниження на місяць.
Ти будеш чиста після трьох років агонії.
Що ти, трясця, зробив?
Не поводься так, чи я неправильно зрозумів?
Хіба ти не смоктала члени заради дози до нашої зустрічі?
Чи я тебе з кимось плутаю?
Ти знаєш, що ти монстр?
Я одружена з монстром.
Ні, люба.
Я Віктор Франкенштейн.
Монстр ти.
Ти моє ідеальне творіння.
Те, що лишилося від тебе після тої аварії, було тілом на столі для розтинів.
А ліґодон був блискавкою. Я натиснув вмикач, а ти сіла, і, дивися…
Воно живе.
Я думала…
Думала, ти мене любив.
Я… Ти диво.
Твоє тіло просто… всотує його.
Я ніколи не бачив такого. Ніби мій препарат — це вода, а ти — квітка.
Ти найідеальніша й найпрекрасніша річ, яку я колись бачив.
Знаєш, велика частина тебе — це ліґодон.
Як я міг не одружитися з тобою?
Три роки?
Добре.
Я витримаю три роки.
Бо так, часом моє життя було важким.
Я наробила помилок, але я думала, що ти бачив у мені це.
Бо ця фігня зробила мене збіса сильною.
Тому я оберу три роки пекла, замість життя з тобою.
Легко.
Ти маєш знати, що ми можемо знайти спільну мову.
Ти, твій брат і я маємо дещо спільне.
Я помітила це одразу, як кинула на вас оком.
Біль.
Ти можеш звинуватити мене, що я посередниця страждань.
Я можу сказати те ж про тебе.
Але я сприймаю себе більше як свідка.
Тобі боляче.
Ти виснажена. Невпевнена. Налякана.
Уперше за купу років. Я не можу забрати в тебе цей біль.
Але я можу дати тобі дещо від нього.
І це не наркотик.
Багато років тому я запропонувала тобі впевненість.
Сьогодні — ясність.
Ніяких умов.
Сумніваюся.
Твій брат, знаєш, ким він міг стати?
Поетом.
Такий у нього був талант. Бідним поетом, звичайно.
Але, на правду, чи бувають інші поети?
Це у нас із ним спільне.
Ми обоє це розуміємо…
мова у своєму найвищому вираженні — як музика.
Отож…
Ясність для тебе.
Що ж іще вірш, як не безпечний сховок від важкої правди.
Ось один.
Прийшов до мене, коли ви, чарівні маленькі створіння, почали будувати міста.
Я назвала його «Місто в морі».
Гей! Смерть собі звела там трон
У дивнім і самотнім місті
Що десь на Заході лежить
Де хороше і погане І найгірше та найкраще
Спокій вічний бачать разом
Проміння з Раю вниз не сходить
На довгу ніч у місті тім
Лиш сяйво із морських глибин
Струмує баштами угору
По шпилям, куполам і залам
Цих Вавилонських стін похмурих
В тінях занедбаних альтанок
З плющем і квітами з каміння
Сумирно під бездонним небом Меланхолійність вод лежить
Та що це, порух у повітрі!
У хвилях щось заворушилось!
На хвилях є червоний блиск
Години дихають тихенько
Коли без стогонів земних
Те місто тихо осідає
Й повстане там пекельний трон
Аби йому віддали шану
Я думала, ти пропонуєш ясність.
Дай їй трохи настоятися. Ти її осягнеш.
Фредді. Привіт.
Слухай, у нас є трохи вибухівки,
але, знаєш, якщо нас спіймають, я скажу їм, що ти наполягав.
Бачиш, хіба не дивина, як багато ти можеш зробити.
- Варто тільки вийняти голову з дупи. - Так.
Вона впаде, але це буде повільно та важко.
- Вона впаде? - Ага.
Ти готовий?
Так, ми готові починати.
Дай мені твою рацію.
Мені треба п'ять хвилин усередині зробити дещо.
Та ну, чуваче.
Ти зігнав нас сюди, не змушуй нас чекати.
Мені треба п'ять хвилин.
Потім я дам вам сигнал, що все чисто, і ви робитимете своє.
Добре? Трясця тобі. Май трохи терпіння.
Що за довбаний жарт.
Ти мала померти тут, люба.
Це б зробило тебе чесною жінкою.
Ну, Просперо, мій брате…
маю останнє слово для тебе.
Спочивай у сечі, вилупку.
Якого дідька!
Любий. Так соромно.
Хоч штани застебни.
Інакше це просто… Це досить принизливо, так?
Ні? Хай там метляється?
Ти головний, так?
Це пасльоновий паралітик.
Ти там трохи захопився.
І, власне кажучи,
я намагаюся ніколи не втручатися в це сама, але…
обценьки змусили задуматися.
Пішло це.
Так? Усе добре?
Більше.
Не кажи мені такого, Вінні.
Ця куля полетить сьогодні о восьмій вечора.
Ця будівля впаде, або я…
Я прийду туди
і вирву твої довбані зуби обценьками.
Зазвичай я не люблю так бруднити руки, але любий, ти на це заслужив.
Усе чисто, починайте вечірку.
Точно?
Що я, трясця, сказав. Запускайте.
Добре, хлопці, готові?
Стоматолог.
Це найвеселіша частина.
Ти ним мав би стати в іншому житті.
Ти став би стоматологом. І то хорошим.
І я не знаю,
гадаю, це робить твій вчинок навіть гіршим.
Не варто панікувати.
Не варто хвилюватися про те, що чекає за рогом.
Ти все своє життя боявся.
А тепер ти позбудешся страху.
Вона тут, Фредерику. Нарешті, нарешті я тут.
Найцікавіше те, що ніхто цього не бачить.
Принаймні з цієї точки.
То хоча б спробуй прийняти це.
Це недобре.
Знаєш, я могла зробити це так, як хочу.
Серцевий напад у машині. Кокаїн це добре доповнив би.
Тебе міг збити автобус.
Але ти мав привезти її додому.
І мав узятися за обценьки.
Я маю іти.
У мене зустріч з твоїм татом.
Він погано ставився до тебе.
Ти просто хотів його любові.
Просто хотів його схвалення.
Але це однаково не виправдання.
Фредді помер.
Тобто лишилися тільки ми.
Ти пам'ятаєш угоду. Пам'ятаєш умови.
Знаю, що так.
«Разом у світ, разом зі світу,
або не буде угоди», — так вона сказала.
Є тільки один шлях звідси.
І думаю, ти теж це знаєш.
Я люблю тебе.
Більше, ніж будь-кого у світі.
І зараз мені треба, щоб ти знову був героєм.
Мені треба, щоб ти був моїм братом.
Нам треба… щоб ти був нашим героєм.
Це вісімдесятка. 80 мілілітрів ліґодону.
І річ у тім, що коли починаєш, спинятися не можна.
Ти маєш випити їх усі разом,
бо якщо спинишся, буде боляче, як ти знаєш.
Але якщо вип'єш їх швидко, ти цього не відчуєш.
Твій кров'яний тиск знизиться, і ти просто… заснеш.
Іншого способу немає?
Немає.
Я прокрутила все. Усі можливі сценарії.
Вір мені, ти завжди мені вірив.
Це єдиний спосіб. Це він.
Уперед. Ти можеш.
Тепер це легенда.
Оце король.
Ти рятуєш нас усіх.
Ти легенда.
Ти король.
Ти рятуєш нас усіх.
Не можу відпустити тебе так легко.
Привіт ще раз, красунчику.
ПАДІННЯ ДОМУ АШЕРІВ
НА ОСНОВІ ТВОРІВ ЕДГАРА АЛЛАНА ПО
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк