Ну ж бо, хлопці!
Іще два кола!
Хлопці, ви ж хочете поставити нові
рекорди на Біркені?
Так.
Тоді менше вилежуйтеся перед теликом і більше ганяйте на трасі.
Не знаю, чи моя сім'я це терпітиме.
Не у всіх таке легке життя, Гермунде.
Завтра після роботи побігаємо годинку?
Я не зможу, глядітиму дітей. Бо Мартіна іде на хор.
А ти не можеш залишити дітей самих? Хай би трохи відчули, що таке страх…
Саме так гартується характер, бо виростуть тюхтіями.
Так…
можливо…
Якщо хочеш досягти мети, то не можна здаватися
за першої ж перешкоди.
Вітаємо у «Кейкс енд Шейкс». Я Емілія, чим можу допомогти?
Можна мені вісім коктейлів?
Вісім?
Два «Капустяні безумства», один без капусти.
Капуста без капусти?
Так.
- Так. - Один «Сходи до Раю». Один «Фруктовий
Ніндзя», без банану, але більше ківі. Один навпіл - «Мінті-Фак» і «Вибух
пристрасті». Один «Ананасовий експрес». І один диневий,
звичайний. І «Яблуко мого ока»…
Ай! Ч-ч-ч! Я маю…
Еее… ви… сказали?
Ви мені заткнули рота?
Авжеж ні, я просто маю це переварити… запам'ятати все, що ви кажете. Ем…
- Так. - Так. Я зараз все запишу. Секунду.
Записуйте.
Це не для блювання!
- Добре. - Мг.
- Так? - Two…
Два «Капустяні безумства», один без капусти.
Мг.
Капуста без капусти…
Один «Фруктовий Ніндзя», без банану, але більше ківі. Один звичайний «Сходи до
Раю». Один мікс половина «Мінті-Фак» і половина «Вибух пристрасті». Один
- «Солодкий пиріг», але… - Так.
Не думайте, що я психонула. Все одно ця робота була для мене тимчасовим
компромісом. Тож я цілком природно покінчила з цим.
Еміліє…
Так і є. Тож я абсолютно задоволена, бо мені там не подобалося.
Окей, ми віримо!
Може, змінимо тему?
Що робитимеш далі?
Це не інша тема, Ґіно!
Ні, але… я про…
Це важливе питання.
Так! У мене є знайома, у неї теж немає жодної кваліфікації…
Дуже дякую!
Зараз у неї все чудово: вона водійка трамвая. Тобі б таке підійшло.
Ні!
- Ні! - Підійшло б!
Даруй!
Можна?
Ти добре цілуєшся!
Знаєш, що? Я піду попісяю.
- Окей. До речі… а в тебе є гумка? - Так… Так…
Гумка?
Так. У тебе є?
Ні, гумки в мене немає!
Добре. А поки ти цілуєш… Ні, ми цілуємося… Ні, поки ти пісяєш, я збігаю до
кіоску за рогом… і куплю гумку. Поки ти пісяєш.
- Мг. Так. Мг… Так… Так… Добре… Добре? - Так. Добре.
Вітаю.
Вдягніть штани.
Ее, не можу зупинити.
Вибачте!
У пабі така велика черга…
Дивно, що в пабі лише один туалет.
Якщо ви… наприклад… якщо ви були у «Сторо-Моллі»…
Ви були там?
- Так, я був у «Сторо». - У них там тисяча туалетів, а тут
лише один… тобто у пабі один туалет …
- Розумію. - Так.
Ой-ой!
Вступила в свою калюжку!
- В громадських місцях не можна мочитися. - Так, я чула про це. Цього… більше не
повториться. Це було зі мною вперше.
Добре, на цьому й домовмося. Ви більше так не робіть!
Обіцяю.
Ідіть проспіться!
Так.
Гарного вечора!
Дякую.
Гей! Твій телефон дзвонить.
Алло, це Емілія.
Ні, ні. Це мій тиждень. Тож я прийду. Так. Добре. Іду.
Привіт, Лілі. Привіт, Лізбет.
Привіт.
Доню. Як почуваєшся? Ого, ти вся гориш!
Я поклала її домашнє завдання в рюкзак. Як Лілі одужає, то виконаєте. Добре?
Уффф….
Привіт.
Привіт! Йоакіме?! Зараз же мій тиждень.
До тебе ж не додзвонитися…
Де ти ночувала?
Що? Я була, я була вдома. І це не твоє діло.
Ясно.
Краще я заберу Ліллі до себе, а ти прийми душ і відпочинь після…
бурхливої ночі.
Але, Йоакіме, ти мені дорікаєш, що я десь буваю, коли Ліллі з тобою?!
Я маю сидіти вдома?!
А є щось середнє між тим,
щоб сидіти вдома і приходити в школу з перегаром після веселої нічки?
Еее… даруйте… мені потрібен цей кабінет, тож…
Е? Так, так.
Еее, Ліллі, попрощайся з татом.
Ліллі, дай я тебе обійму. Швидше одужуй і будь хорошою дівчинкою!
Ви з татом сварилися?
Ні, ми сперечалися… А тепер тобі треба відпочити?
Мм? Ти попісяла?
Так, але з унітазом знову проблеми!
Добре, я розберуся. Спробуй трохи поспати.
- Діти, спокійно! Я вас прошу! - Бувайте, хлопці!
- Чудово провели час разом! - Привіт!
Ні, це моя черга! Я завжди сиджу посередині.
О Боже!
- Привіт, хлопці! Привіт! - Привіт.
Є країни, в яких діти вмирають з голоду! Вгамуйтеся! Прошу! Все, нехай собі…
А Хельґе пішов додому?
Він поїхав на Канарські острови. Йому потрібен відпочинок. Передавав привіт.
Ага, дуже смішно.
- Бувайте! Дякую за гостину! - Бувай!
Бувай.
Будь ласка, засунь свого пісюна в труси! Діти - це таке щастя!
Ну?
Ну… я готовий. Тільки швиденько в душ.
Але не треба хвилюйся. У нас все вийде.
Так-так. Я просто…
Я готовий.
Чудово. Ми на одній хвилі.
Мене звати Роґер, і ви потрапили на мій ютуб-канал
«Знайти роботу - весело».
Еее… на цьому каналі я допоможу вам із пошуком роботи,
а також ми напишемо гарне резюме…
Чорт забирай!
Трясця! Чорт!
Ні!
- Goodbye. - Goodbye.
- Привіт, Лілі. - Привіт.
Іди в машину, доню.
- Все буде добре, Лілі. Скоро побачимося. - Так, все буде добре.
Так.
Сідай, а я піду по ведмедика.
У неї ще температура…
Лілі поживе зі мною. Ти ж розумієш.
Але ж туалет зламався!
Що ти сказала, коли пішла?
«Хочу бути головним героєм свого життя».
Задоволена?
Отже, Ліз, ти щойно виграла п'ять тисяч доларів,
чудово!
Поглянь на це божевілля.
Зараз!
Боже, вони так схожі. Ну ж бо, ще трохи.
Якого чорта?
Отже, Ліз, ти обрала номер два.
Як ти думаєш, чому це сталося?
Я так довго йшла до своє мети і тепер я дуже щаслива…
Хто там?
А ти як гадаєш?
Привіт.
А чому ти чекала аж пів року після того, як виникла проблема…
і не викликала сантехніка?
Бо не всі мають заощадження, які можна витратити на таке…
Але заощаджувати дуже просто! Ти щомісяця з кожної зарплатні відкладаєш
невелику суму.
How much do you get in your salary?
- Ти не працюєш? - Ні.
- Тобто… ти не працюєш? - Ні.
Принаймні, Йоакіма дуже тішить ця ситуація.
Він вважає, що Лілі має жити із ним постійно.
Все, я пішла спати. Я тобі постелила.
- Так. - Добраніч.
Зараз прийду.
Ти що, вже йдеш?
Так, я вже… моя батарейка розрядилася. Треба відпочити, бо завтра тренування.
Я відремонтую тобі туалет.
А якщо Йоакім правий? І Лілі краще жити із ним постійно?
Ні!
Ні, ні, це дурниці!
У них є садок, Лілі любить бавитися надворі, в садку…
Не переймайся через це. Лілі не потрібен той садок,
це неважливо для неї.
Для Лілі найважливіше, щоб ти була поруч із нею.
Тож не треба… Вона не…
Ох! Розкажи якісь плітки!
- Плітки? - Так, новини чи щось таке…
Ну… Андерс і Теа розлучаються.
Теа їде в Таїланд у школу дайвінгу, а він не зносить сонця.
- Він… він же альбінос? - Так, він альбінос, це ж помітно. Він аж
світиться здалеку. Він на вигляд такий: «Аа? Сьогодні дощ? Ні, сьогодні сонце.»
Хоча насправді Андерс хороший хлопець, такий позитивний…
Новий детектив?
- Це… хороша книжка? - Гермунде…
Вона не навчиться давати собі ради, якщо ти весь час її виручатимеш.
Так, так, так…
Ти не мусиш відповідати за те, що вона народила у двадцять.
Ти… Ти робиш для неї все. Вічно підстилаєш їй соломку.
Ні, я не підстилаю їй соломку.
Це чудово, що ти любиш свою сестру. Але ти не винен, що в неї таке життя.
Ну, з нашою мамою їй було непереливки.
Так, я розумію. Але ти мусив повернутися додому, не вступив до коледжу і був другим
татом для Емілії… А тепер вона доросла жінка.
Так, твоя правда, твоя правда. Так, твоя правда. Певно, ти маєш рацію. І
мусить дбати про себе сама.
Прокинулася? Вибач, блузка пожмакана, тож хочу її відпарувати.
Мг.
Що? Отакої…
Я заплачу, якщо хочеш…
Так…
Прекрасно!
Добре вино.
Гермунде?
Вона випила пляшку «Бароло». Це так… я навіть не злюся,
я просто неприємно вражена…
Я з нею побалакаю.
Удачі!
Он як! Ну що ж!
- Привіт. - Ха!
Сільє зла? Дуже?
Це хороший вибір - вино марки «Бароло» вісімдесят шостого року.
Коштує десять тисяч крон.
У вас вдома таке дороге вино?
Так. Еміліє! Нам треба поговорити. Так не може тривати.
Вибач, Гермунде. Я не знала!
Добре.
У тебе є план?
Ее… так. Ну я, певно, поживу тут деякий час і все обміркую… Так.
Я не можу і далі опікати тебе, наче дитину! Ти нічого не робиш!
Я можу щось робити, щось корисне, виносити сміття, застеляти ліжка.
Що? Що?
Ти що… ти що повна невдаха? Ти думаєш, як невдаха. У тебе мислення невдахи.
А треба думати як переможець.
- Ти бачив таке в Інстаграмі чи? - Я серйозно!
Добре. Я маю стати переможцем. Тобто… як ти?
Так, наприклад… Ідеться про те, щоб структурувати своє життя.
І як це зробити? Тобі це напевно ж відомо!
Я не знаю, чорт забирай. Ну… наприклад, я готуюся до лижного забігу
«Біркен».
Це добре, що ти бігаєш на лижах. Думаю, це дуже оригінально. Для чоловіка, якому
- за сорок… - Може, це не так вже й оригінально. Але
мова про те, щоб поставити мету і
працювати над її досягненням. Може, спробуєш?
Мені йти на «Біркен»?
Навіщо «Біркен»? Просто знайди собі мету.
Хоча це…
хоча це хороша ідея, так, авжеж…
А чому б і ні?! Подайся на «Біркен». Варто спробувати! Чудова ідея!
Ее…
- Ти жартуєш? - Так, це дуже амбітна мета для тебе.
Багато людей стали кращою версією себе, поставивши перед собою
дійсно екстремальну мету.
А ти колись думав: «Може, це і є найкраща версія Емілії?»
Так, на жаль, так, думав… Та надія жевріє. Якщо ти не досягнеш цієї мети,
то принаймні здобудеш самоповагу, виявиш сміливість, рішучість.
- Так, так, я розумію. Дякую. - Коли ми ставимо перед собою мету, то
в процесі здобуваємо багато бонусів.
Ні, цього не буде…
Ну ти чого?!
Тоді шукай собі інше пристанище.
Напросися до мами.
Може, в неї вільна канапа? У Галдені, з Даґом.
- Ти що, серйозно? - Ти йдеш звідси… за десять хвилин.
- Ні, Гермунде, ти ж не серйозно? - Біркен або Галден. Лише одне з двох.
Можеш позичити одяг у Сільє.
Я не вмію бігати на лижах!
Я тебе навчу.
30 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
Як справи?
Вага на носки. І не перенапружуй руки, швидко втомишся.
Ненавиджу тебе.
Ти здолала один кілометр за двадцять сім хвилин.
А «Біркен» - це п'ятдесят чотири кілометри. Хутчіш!
Ти знущаєшся, Гермунде?!
Спершу ми тебе зламаємо, а відтак зберемо заново. За мною!
Зверніть увагу на умови. Перевірте погоду і підготуйтеся.
Ви добре проведете час, якщо ваші лижі у належному вигляді.
Нам не потрібні погано підготовлені лижі.
- Ну ж бо! Хоп-хоп! Тренуватися! - Я сьогодні недобре почуваюся…
Авжеж! Вставай!
Ти гола! Чому ти гола?
Я сплю гола.
Бігом на тренування.
Шістдесят сім хвилин.
Справді?
Мг.
Ех… Хіба це не чудово?
Тебе обігнали двоє восьмидесятирічних, тож я певен, ти зможеш краще.
Мені треба додому. Пройди ще кілька кіл, а тоді Ейвінд відвезе тебе додому.
- Але я… Так… - Вперед, Еміліє! Не стій на шляху!
Так, я зараз.
Іще одне коло, Еміліє, воруши кістками!
Агов!
- Так, мені подобаються лляні шпалери, але… - Так, мені теж. Але не знаю, чи
можна їх клеїти на цегляну стіну?
Так, розумію, але…
- Привіт. - Привіт.
Еее…
Ми намагаємося завагітніти.
- Я гадаю, Емілія це зрозуміла, Гермунде. - Так…
Так…
Ее, так.
Ми не хочемо, щоб нас жаліли, якщо у нас нічого не вийде…
Так.
- Так. - Мг.
Мг.
І давно ви намагаєтеся?
Три роки. А тепер ми вирішили спробувати
штучне запліднення. Якраз зараз ми цим і займалися, коли ти…
- Мг. - Мг.
У багатьох пар виходить, коли вони перестають старатися…
Так, так, так, ми… Так, ми і так пробували, нічого не виходить. Ми слухали…
подкасти, все на світі, не виходить.
Так. Вибачте.
Ніхто з друзів не знає, що ми намагаємося, тож ти…
Звісно…
- Так. - Так.
Але… може, сховаєте це, поки Лілі не прийшла?
Так.
Привіт, Лілі!
- Привіт, мамо. - Привіт.
Ти займаєшся спортом?
Так, готуюся до «Біркену».
- Дуже смішно! - Що таке «Біркен»?
Це для спортсменів, дуже довгі лижні перегони гірською трасою. Вони постійно
- тренуються, думають тільки про лижі. - Мг…
Як і твоя крута мама!
То це правда?
Так. Ми з Гермундом тренуємося.
О… Мг…
Так.
Ви з татком приїдете вболівати за мене? Мені буде приємно!
Ми з татком? Тату, поїдемо?
Якщо мама і справді братиме участь у «Біркені», то ми мусимо це побачити!
Доню, заходь в дім, бо замерзнеш.
- Так… - Yes.
Лілі, а обійнятися на прощання?
- Поводься добре! - Так.
Дякую.
А тепер ви!
- Ми? - Так.
Так.
Отак.
Все, заходь.
Ее… Селіна її забере завтра вранці. У Лілі вдома багато справ.
«Вдома»?
Не починай!
Не я починаю.
Ми вилучили п'ятнадцять яйцеклітин і маємо достатньо сперматозоїдів. Залишилося
- перевірити, чи добре хлопчики плавають. - Добре.
- Мг… Так… - Так…
Ви маєте розглянути варіанти на випадок, якщо не вийде.
- Мм… - Що ви маєте на увазі?
Ну, існує багато… способів створити сім'ю. І ви можете жити…
насиченим життям і без дітей.
Мг.
Чому ви так кажете?
Лікарка намагається… допомогти нам…
знайти альтернативу, якщо нічого не вийде.
То ти погодишся? Що ми маємо просто здатися?
Хто щойно дрочив у стаканчик?
Так, а хто допомагав дрочити?
Еее… Пропоную спочатку спрямувати все зусилля на те,
аби спробувати створити ембріон.
Добре…
- Мг. - OK.
Скажи, будь ласка, що ти думаєш?
Та нічого…
Нічого? В машині ти всю дорогу мовчав, але ж ти про щось думаєш!
Я думаю, що було б добре по обіді потренуватися.
О! Так! Думаєш про тренування? То ось, що тебе хвилює!
- Добре, я кину тренування. Я покину це. - Я не хочу, щоб ти це кидав. Я не
- хочу цього! Гермунде, я не хочу цього. - Саме цього ти і хочеш від мене…
То чого ти хочеш?
Що? Що ти? Що…
Сільє.
Тітко Сільє?
Сільє?
Га?
Ти могла б заплести Лілі косичку? Чи зараз невчасно?
Звісно ж вчасно! Я завжди залюбки заплітаю Лілі. Ходи сюди!
Маєш резинку?
Так.
Ось так. Можеш заплющити очка, доки я тебе заплітатиму?
Як саме тебе заплести, люба?
Як сама захочеш.
Добре, заплету звичайну косу. Як твої танці?
Добре.
Який рух ти покажеш мені першим?
- «Кікбол Чендж». - «Кікбол Чендж». А навчиш мене,
як танцювати «поппінг-ен-локінг»?
Так, я можу тебе навчити.
Справді? Супер! Я завжди мріяла навчитися!
Так.
Лілі, що ти малюєш?
Я роблю календар. Ми вчили це у школі.
Мм!
Дуже гарно!
Дякую.
- А що це? - День народження Селіни.
Дуже важлива дата.
Так.
А це що?
Це ми з татом вболіваємо за тебе на «Біркені».
Справді? Це дуже зворушливо.
Але вже час це ховати, тобі пора спатки.
Мені треба домалювати одну деталь!
Одну деталь?
Так, лише одненьку.
Добре. Малюй. І ти хочеш усе це до себе в ліжко?
- Абсолютно все! - Добре. Ой!
Еміліє, може, ти поквапилася запрошувати їх на «Біркен»?
Ти ж іще навіть не проходиш п'яти кілометрів…
Ти не… не взяла моїх лиж? Я ж просив: «Візьми мої лижі!»
Чому ти такий злий?
Я не злий!
Допоможи, будь ласка.
Ніяк не можу вдягнути…
- Підніми п'ятку. - Добре.
Вище-вище-вище-вище. Прошу ж, підніми п'ятку.
Чорт! Чого ржеш?!
Гей?
Дійдеш додому сама! Я хочу побути сам.
Що? Ні-ні, ти ж не кинеш мене тут? Гермунде?
Даруйте! А де тут автобус до міста?
Тут немає автобусів. Треба дійти до Роа, а вже там є автобус.
Це далеко?
Та ні, приємна прогулянка.
Дякую. Ну гаразд, тоді вперед, вибору немає.
Давай поставимо їжу на стіл. Вона буде тут з хвилини на хвилину.
Ми можемо… ми можемо сьогодні просто
забути про все це?
Так…
- Просто добре проведемо час разом. - Так, авжеж… Ммм….
- Добре? - Я згоден.
Добре.
Гермунде!
Ти що хворий на голову?!
Ти чого?
Він покинув мене в глушині посеред снігів і втік.
Я не втікав, я просто…
- Це не смішно, Сільє! - Ні, ні, це не смішно.
- Не смійся! - Ні!
Ти на лижах… на лижах дійшла аж сюди?
Я дійшла до Роа, а звідти сіла на довбаний автобус. Я пройшла на лижах від
Соркедалена до Роа. Це може зашкодити моєму здоров'ю…
Це чудово! Дуже добре. Ти пройшла на лижах від Соркедалена до Роа, а це
близько… тринадцяти кілометрів. Це добре. Це…
Це чудово!
- Привіт. - Привіт. Емілія сьогодні пройшла
- тринадцять кілометрів. Уявляєте! - Привіт.
Непогано! Скейт чи класика?
- Привіт, дівчата. Ласкаво просимо. - На лижах.
- Ага, на лижах. - Це класика. А де ти ходила?
- Де? Емм… у лісі. - Привіт. Радий вас бачити!
Привіт!
Ти голодна?
- Так, трохи зголодніла. - Еміліє, вина?
- Ні, дякую. - Добре.
Завтра тренування.
- Ясно, молодець. - Це добре.
Так.
Мартіно, ти хочеш вина?
Ем… не сьогодні… просто…
Еее…
Ну, ми хочемо зробити оголошення.
Ти жартуєш?
- Іще дуже рано, але - так! - Це правда?
- Так.
- Oops, we did it again… - О Боже! Мої вітання!
Вітаю вас!
Вау!
- Вітаю! Вітаю! - Так, думаю, нас можна привітати.
Сподіваюся.
Народжуєте одне за одним, це вже четверте!
Ну, це вже буде п'ятеро.
- Так… - Так…
Це близнята.
- Близнята?! - Близнята!
Гермунде, може заберете собі одненьке?
Ні, ми вже давно зробили вибір.
Ви справді не хочете дитини?
Це так сумно! Цей світ втратить найкращу мамусю!
Наші діти краще слухаються Сільє, аніж нас.
Насправді ми не можемо мати дітей.
Вибач, Гермунде, я так більше не можу.
Так, друзі, ми з Гермундом не можемо мати дитей.
Ем…
Ми вже дуже давно намагаємося. І вже все перепробували. Ми пробували ЕКЗ,
пробували штучне запліднення.
- Ее… насправді ми от щойно - О Боже мій! Пробачте!
Ні, ні, не вибачайтеся! Не треба! Будь ласка, не треба!
Ні. ні, не треба… Не треба вибачатися за те, що у вас є діти! -Ми справді дуже раді
за вас! Від щирого серця! До того ж у нас є ембріон у морозильній камері.
Звичайно.
Так, є ембріон.
А отже є надія.
Не в нашій морозилці, ем…
Ні.
- Це добре. - Так, це добре.
Ну тоді випиймо! Тост за, ее…. За близнят та… ембріонів!
Будьмо!
Ти в порядку?
- Думаю, так. Не знаю. - Ммм…
Ні.
Алло?
Справді? Добре. Туалет полагодили, все готово.
- О, добре! Чудова новина! - Так, добре. Так… Чудово. Тож я
можу вже завтра повертатися додому?
OK.
А тут непогано.
Так…
Ну… мені треба на трасу, доки не потемніло. Ти ж завтра прийдеш?
Не знаю, чи варто…
Ти чого?!
Тепер Лілі знову буде в мене…
А ще треба шукати роботу.
Так. Я розумію…
Цей проєкт, напевно, був надто оптимістичним.
Певно, що так.
Мм…
Ну що ж, бажаю удачі в пошуку роботи…
Дякую.
До зустрічі.
Дякую. І тобі удачі на Біркеном, і з дитиною…
О, так, дякую.
Дуже гарно. Туалет і все…
Так, не терпиться, всістися…
Так…
На сайті сьогодні одинадцять тисяч шістсот п'ятдесята чотири вакансії в Норвегії.
Перше, що вам потрібно зробити, це ввести назву професії…
за якою ви хочете працювати. Наприклад, ее… працівник їдальні…
Усе так погано?
- Ні! Ні! - Ні. Ні! Тепер це… в тренді.
Так.
Це і справді модно. На вигляд так, ніби у тебе над очима виросли вуса. Але дуже
- маленькі. - Так. Дуже смішно.
Люба, а як твоя підготовка до Біркену?
Слава Богу, з цим покінчено. Я вже не живу в Гермунда, тож - все. Фух!
Це… так типово!
Ти про що?
О Боже, нічого, забудь. Не зважай.
Але… що ти маєш на увазі?
Просто ти завжди відступаєш.
Шукаєш коротких шляхів.
От серйозно, коли ти щось доводила до кінця?
Хоча б щось?
Мені було так добре з моїми бровами, а тепер я бачу двох слимаків,
яких переїхала машина.
Ну що я наробила?!
Сто? Правильно?
Ні, більше.
Роботи не маю. І гадки не маю, що робити зі своїм життям. Я лише маю реєстрацію на
«Біркен» і доньку, яка чекатиме мене на фініші.
Добре, добре…
Знаєш, за таких погодних умов тобі треба добре наваксувати лижі. Ейвінде,
можеш допомогти їй з лижами?
Так.
Чудово!
- Так. - Молодець!
14 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
7 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
Мамо, в нас нема туалетного паперу.
Скільки ти вже пройшла?
Я пройшла п'ять кіл.
Це п'ятнадцять кілометрів, дуже добре. Вперед!
Я вже не можу!
Пройди ще одне коло! Ну ж бо!
Ось так! Вся сила - в ногах!
Ооо! Побачимося за тиждень, Лілі!
Привіт, Еміліє.
Привіт, Селіно!
Який у тебе кругленький животик!
Тепер немає шляху назад!
Так!
Ні!
Обожнюю твій сміх!
Ммм!
2 ДНІ ДО БІРКЕНУ
Так найефективніше. Відштовхніться палицями.
І просто дозвольте палицям щезнути позаду вас. Не застосовуйте силу,
щоб підтягнути їх назад, вони зроблять це самі.
Пропущений дзвінок від лікарки.
О! Добре, набери її.
Ох… Може, ти?
Вітаю, це Каріна Ларсен.
Вітаю. Це вам телефонує Гермунд Вік. Поруч Сільє на гучному зв'язку.
Так… Дякую, що передзвонили. Боюся, у мене для вас погані новини.
Ясно.
Ембріон не пережив розморожування.
Ясно.
Я думаю, вам варто взяти деякий
час на роздуми про те, чи хочете ви й далі йти цим шляхом.
Так.
Можемо зустрітися наступного тижня.
- Так, до зустрічі. Будемо на зв'язку. - Добре. До зустрічі.
До зустрічі.
Я просто хочу дитину.
Я знаю. Я знаю…
Добре… Добре… Гадаю, нам варто…
Переживемо ці вихідні, а тоді… поговоримо про те,
чого ми хочемо і як житимемо далі.
Ну, я ж завтра від'їжджаю. на «Біркен».
Ну, ми ж знали, що лікування триває і що
може нічого не вийти…
Якого чорта? Ти й справді наче робот?!
Але ж, еее… Ми це планували…
Сільє, ти чого! Не можна все скасовувати останньої миті. Ми ж їдемо з
- Ейвіндом, Хельґе і сестрою… - Усе це через тебе! Ти про це думав?
- Я дуже добре знаю це. Я знаю. - Гаразд, то може проявиш
трохи більше зацікавлення?!
Я не кажу, що ми припинимо спроби.
Але ж це не твоє тіло накачують тоннами гомонів! Чорт забирай!
То що, нам вже не треба жити?! Може, нам просто перестати жити? Якщо ми не можемо
народити дитину!
- Я не кажу, що нам не треба жити! - Але саме це ти і робиш. Ти тільки про це
і думаєш, «діти-діти-діти», щомиті, чорт забирай!
Ти готова стати мамою?
Еее… мені так страшно.
Це так… я думаю про це, коли не спиться… і…
Це ніби отам на мене чекає страшна відповідальність.
- Мг. - Так.
Але ти впораєшся. Це так природно.
- Гадаєш? - Так.
Це каже та, в якої всю квартиру залило
водою з туалету.
- Повний контроль! - Так, повний контроль!
Ми йдемо?
Гм?
Туман негустий. Думаю, можна йти.
- Добре. - Так.
Добре?
- Доню, походимо на лижах? - Невеличка лижна прогулянка.
- Так. - У тебе є водичка?
Вперед, Ліллі! Ти молодець!
Як ти поїдеш на «Біркен» з такою технікою? Напружуй верхню частину тіла.
Га?
Я напружую верхню частину тіла!
Треба працювати руками, м'язами пресу і біцепсами.
Не можна все робити руками, твоя сила - в ногах.
Працюй руками, Еміліє.
Просто трохи підкоригуй техніку. Вмикай верхню частину тіла.
Відійдіть! З дороги! З дороги!
Ой! Ти в нормі?
Що це в біса було? Чого штовхаєшся?
Я? Це він.
Ні, це ти штовхнула.
Тобі що п'ять років? Я ж ненавмисно!
Отримала трохи критики і відплатила? Як по-дитячому!
Трохи критики? Трохи критики, Йоакіме? За два роки я від тебе нічого, крім критики,
- не чула. - Так.
Ну а чого ти хотіла? Якщо ти марнуєш своє життя?
Це не критика, це факт.
- Я не марную своє життя! - Марнуєш.
Схоже, ти хочеш перетворити моє життя на пекло. Ось, чого ти хочеш!
У цьому тобі моя допомога не потрібна.
- Що? Та ти просто довбаний психопат! - А ти знаєш хто? Ти нікчемна невдаха!
Вибач. Ми цього не хотіли, відтепер ми з татом будемо друзями.
Лілі?
Глянь на мене!
Гм?
Доню, я розумію, що ти засмутилася. Але подумай,
як буде весело в суботу дивитися, як мама біжить на лижах.
Я не хочу цього! Ти можеш піти?
- Прошу, Ліллі… - Ти можеш піти?
- Хочеш, щоб я пішла? - Так.
Добре.
Нам не слід так сваритися при Лілі.
Авжеж.
- Не слід. - Так.
Треба себе опанувати.
Завтра я їду, а після забігу побачимося. І тоді…
Я думаю, нам краще бачитися якнайрідше. А для Ліллі - жити зі мною.
А якщо ти не згодна, то ми можемо звернутися
до опікунської ради, а відтак вже подивимося,
що з цього вийде і як нам рухатися далі.
Ем… Ти ж не серйозно?
Так, я серйозно.
Але, Йоакіме, це ж…
Тут нема про що говорити.
Сільє?
Потім ми перейшли до другої частини вступного
курсу. І ми мали розділитися на пари.
Нам треба було вимовляти кожне друге слово.
Аа…
Це здавалося абсолютно безглуздим, речення, яке ти придумуєш, раптом
набувають абсолютно непередбачуваного смислу, що ти не можеш в це повірити. Я
- був просто шокований! - Так, це…
це… це кидає виклик твоїм мізкам! І ти ніби починаєш думати у
зовсім інший новий спосіб!
Це…
- Є… - Таке…
Довге…
Ящик…
Що…
Це дійсно справляє враження. Добре, що ви навчилися.
Так, я не зміг…
- Я загадав лопату. Емм… Добре… Але… - Ти не винен, Хельґе. Я… Я відчув, що ем…
Ні, ні, ні. Я заблокував тебе.
Я мав би зосередитися на чомусь одному. Справді, Хельґе, все гаразд, це я винен. Я
зосередився на сірому ящику, я думав, що це підходить…
Я тебе заблокував. Але я і справді…
1 ДЕНЬ ДО БІРКЕНУ
Нам треба знайти спортзал.
Це тут. Це тут.
О, дивіться, тут мило!
Так.
Ти жартуєш? І ми тут спатимемо?
Це частина програми. Ось так спали давні герої-біркебейни.
Тобто і тисячу років тому вони бродили від однієї школи до іншої?
Так.
Па-па-па-па-па-па!
Знайдеш собі іншу лежанку? Бо мені потрібне місце з розеткою.
А?
Для апарату від хропіння.
Знайди інше місце, там є вільні.
Добре.
- Не хочу будити людей. - Авжеж.
Даруйте.
Еее…
Привіт! Можна мінералки?
Із льодом, будь ласка.
Ем… Мадлен?
- Привіт. Ми з вами знайомі? - Привіт.
Емм…
No, we don't, but I follow your ski workouts
on social media.
- Клас! І що, вони помічні? - Еге, ще й як помічні! Я
- вже побив свій рекорд… - О, я рада!
Це супер!
Мг…
Ееее… Може, порадите, хороший віск для лиж?
No
На завтра?
Я вам не скажу! Не хочу, щоб ви мене обійшли!
О?
- Та я… - Я ж маю заробляти на життя.
То виходить… ви саме цим заробляєте на життя?
- Так. - А!
Привіт.
Вибач, у мене кепська пам'ять на обличчя. Ми знайомі?
Ні. Ні. Незнайомі. Просто я обізналася.
- Точно? Твоє обличчя здається знайомим… - Ну, в мене досить типове
обличчя, тож, думаю, що люди…
Ти та дівчина, що дзюрила в парку.
Ні.
Радий зустрічі.
Рада зустрічі.
Сподіваюся, тут достатньо туалетів.
Я хочу жити власним життям. Так…
- Так… Я розумію. - Я не хочу йти за стадом, народжувати
дітей, купувати будинок з парканом. Розумієш, про що я?
Ні, ні…
Так, так, я тебе чудово розумію.
А ти? Дай здогадаюсь. Ее, трійок дітей, «вольво», собака…
- Я? - Ні. Ну, так, у мене є «вольво». Так,
- «вольво» є. Тож одне з трьох ти вгадала. - Добре.
Випиймо за свободу!
За свободу! І як ти скористаєшся свободою?
Мм…
Хочу перебратися в гори.
Справді?
Влітку - альпінізм, а взимку - лижі… я хочу просто жити життя. Збудую в горах
- притулок… - Ее…
Ми вже йдемо. Ти з нами?
Ем… я прийду трохи пізніше. Ще півгодини. Ідіть без мене.
Добре.
Де ви поселилися?
- Ми ночуємо у школі. - О, гардкор «Біркену»!
Так, гардкор - це для нас! Ми витривалі хлопці.
Я б так не змогла.
Не змогла?
Ні. Перед довгими забігами я маю виспатися, полежати в гарячій ванні,
розм'якнути. Щоб добре розігріти суглоби та м'язи… Я орендувала котедж.
Мм… Ааа… Так, розумний підхід.
З джакузі?
Так. Але не можу ввімкнути цю штуку. Все перепробувала.
Я не фахівець, та в мене вдома є таке, тож… Пам'ятаєш, хто виробник?
Може, зайдеш подивишся? Була б вдячна.
Так, авжеж, без проблем. Це найменше, чим я можу віддячити за твої поради в блозі…
- Ем…. - Супер. Дякую.
Ну?
Так.
Тут є лише ці кнопки?
Ем… так… не розумію, як ввімкнути бульбашки…
Я це зробив!
Чарівний палець! Треба просто натискати кнопку трохи довше.
Ого!
Так.
Що ж, ну тоді…
Ну що, тепла?
Га?
Вода?
- Еммм… вода тепла і… - Я перевдягаюся.
Так.
Ну що ж, бажаю успіху завтра на перегонах…
Ні, залізай у джакузі.
Так.
Окей.
То ти просто волонтер? Чи волонтером бути не так вже й просто?
І давно ти волонтериш на «Біркені»?
Так, ми з друзями звідси родом і щороку з'їжджаємося задля цього, це традиція.
- Ясно. - А ти? Чим займаєшся окрім «Біркену»?
Ну… я… зараз на… роздоріжжі…
Окей, що це означає? Робота? Бойфренд?
Еее… певно, і те, і те.
- Ага. То ти відкрита до всього? - Так…
Ну так, до всього і більше.
Дякую за поліцейський супровід.
Без проблем, це стрьомний район.
Бажаю успіху завтра!
- Дякую. - І на добраніч.
Я сплю біля цих двох, свого старшого брата і дядька із апаратом від хропіння.
- Тож не знаю, чи висплюся. Спробую. - Ясно…
Можеш переночувати у моєї мами.
У нас багато кімнат. Вона завтра теж на перегонах, тож уже лягла спати.
Ну…
- Мені незручно буде перед братом. - Так, я розумію. Ну тоді… до завтра.
- До завтра. - Добраніч.
Так…
Я буду в жилетці «Біркен», на сноумобілі.
А я… на лижах.
Добре.
Я тебе знайду!
Ооо!
- Ооо! - Оо…
- Аааа! - Аааа!
Ооо!
Масаж?
Ооо…Так, чудово… Ооо…
Так?
Не так жорстко?
Добре.
Аааа!
Нам не можна сексу.
- Ні, ні, ні, я не… ем… - Забіг. Мені треба десять
годин сну. Це справді важливо.
Так, це… Так, слушна думка.
О!
Ти сьогодні спатимеш тут?
Так…
Може, тобі пощастить завтра, після перегонів.
Буде класно.
У нас вже непогано виходить, старий. Цікава тема,
правда? Скоро так насобачимося, що зможемо і свої курси проводити. Еге ж?
А де Гермунд?
Ми не знаємо.
Не знаєте?
Ні.
Гм.
- Привіт. - Де ти?
Я знайшов інше місце для нічлігу, тож…
Школа - це була твоя ідея. А ти береш отак і тікаєш?!
Іди вже лягай спати. Все, до завтра. Бай!
Гермунде!
Аллo?
- Гей! Гей! Я передумала! Можна до тебе? - Hi.
- Звісно! - Так…
- Добре. - Добре.
Заходь тихенько. Мама спить.
Добре…
- Отуди. - Добре.
У тебе ще є ця піжама?
Вдягну її сьогодні.
Справді?
Я не знайшов простирадла, ось ковдра і подушка.
Дякую.
Окей. На добраніч.
Добраніч. І… дякую.
Будь ласка.
- Добраніч. - Добраніч.
- Гей! - Гей…
Ти шукаєш туалет?
Ні, цього разу ні.
Ні?
Агов?
Мене немає.
А я є?
Так, все гаразд. Я не витримаю всіх цих питань.
Ну ж бо.
- Добре. - Вперед.
- Привіт. - Привіт.
У тебе, певно, нема простирадла.
Дякую.
Я думаю… що наші гості… мають спати на простирадлі.
А ти як вважаєш, Оле Мартіне?
Я знаю, що ти там.
- Що ж, добраніч. - Так…
- Добраніч. І дякую, що прийняли мене. - Мг.
Ох…
Ох! Ну? Наскільки ти собою пишаєшся? Від одного до десяти?
Зовсім не пишаюся.
Ні?
Іноді з нею буває так важко.
Як на мене, вона мила.
Моїй мамі було байдуже, вона називала це «вільним випасом».
А мені звучить непогано.
Так…
Сто двадцять? Я гадав, ми зробимо це разом?
- Я зробив сотню на синій. Так. Привіт. - Привіт.
Привіт.
Ми підіймаємося на три гори.
І спускатися теж будемо з трьох.
І де ти був?
Ем… вже час збиратися.
Що це?
Ти що… Ти що, зняв свою обручку?
Я знімаю її… перед кожним забігом… бо вона мені натирає.
- Що ти надумав? - Я нічого не надумав. Все гаразд.
- Що відбувається? Розкажи мені. - Думаю, що нам із Сільє більше не варто
бути разом. Ми вже багато років не кохаємо одне одного. Насправді ні.
Га?
- Те, що змусила мене відчувати Мадлен… - Хто така в біса Мадлен?
Мадлен - блогерка.
О Господи!
Ми з нею спілкувалися на зовсім іншому рівні, у нас із Сільє такого немає.
І давно ви з нею знайомі? Дванадцять годин?
А ніби десять років. Ми прагнемо одного і того ж.
І чого ж ти так раптово запрагнув?
Не знаю, наприклад, переїхати у таке містечко і…
Хочеш переїхати до Рени?
Насправді будь-куди. Відкрити клуб екстремалів.
Взимку - лижі, влітку - альпінізм, весною - парашути.
Оце і є справжнє життя! Бути вільним!
Збудую притулок в горах і робитиму все,
що захочу.
Ем… З тобою завжди таке робиться? Ти завжди дурієш на «Біркені»?
Мені стало абсолютно ясно, що я повинен поговорити з Сільє, нам треба розлучитися.
- Давно вже треба. - Ні. Ні, Гермунде! Ви з Сільє разом
п'ятнадцять років. А ти все це кидаєш заради випадкової
- двадцятип'ятирічної дівки?! Опануй себе! - Так…
Їй тридцять чотири, а не двадцять п'ять.
О, їй тридцять чотири!
Так.
О, у такому разі! Роби, як знаєш!
Саме це я і зроблю.
А чому вони всі з наплічниками?
- Ну… тому що так… - Емілія…
- Взяла… - Наплічник…
Він має важити не менше трьох з половиною кілограмів. Стільки ж, скільки
важив новонароджений принц, якого біркебейни рятували від ворогів. Рюкзак
- зважують на старті та на фініші. - І…
І ти розказуєш мені це зараз?
Добре.
Відпусти, відпусти.
Ні, він залегкий.
Але…
але ви ж не знаєте точно, скільки важив принц!
Може, він народився недоношеним?
Я такий.
Так?
Сім місяців. Я багато всього пережив. І це не жарт.
Але… Знаєте… Насправді, ви не схожі на недоношеного.
А які на вигляд недоношені?
- Ваше обличчя на вигляд нормальне. - Можеш дати їй пляшку з
водою? Бо… ми вже запізнюємося.
Так.
Порядок!
Дякую.
Ходімо!
Невдовзі ми починаємо. За п'ять хвилин стартує перша група.
Тож, будь ласка, знайдіть своє місце і трохи підкріпіться
перед початком забігу. Ми бачимо,
як учасники поспішають
стати на свої місця…
Ти в останній групі. Тож тобі треба іти он туди.
- Я що піду сама? - Так, ти підеш сама. Побачимося опісля.
- Тут вільне місце? Тут вільно? - Привіт.
Ставай сюди.
Yes.
- Привіт. - Привіт.
- М? - Сподіваюся, ти наніс правильний віск.
Сподіваюся.
У нас же після забігу побачення, правда?
Так, авжеж!
Так.
Просто перепитав. Про всяк…
Так. Так. Але спершу я тебе обжену в цьому забігу.
- Це ми ще побачимо! - Наші учасники готові. До старту
залишилося тридцять секунд. Тут багато лижників, які мають намір побити свої
попередні рекорди, і вони наполегливо тренувалися цілий рік. Всі так
чекали цієї миті. І ось вона настала!
І починаймо.
Перша група лижників стартує на повній швидкості
в гонитві за особистим рекордом. Щасти вам всім здолати свою вершину!
Моя кохана Сільє!
Ее… З мене не дуже вправний оратор. Але після того,
як я почув промову священника, то вирішив, що і для мене є надія.
Одруження - це серйозний крок. У нас було кілька непростих років. Тож те,
що ми зараз тут, це вже немало вартує. І доки ми є одне в одного, все буде добре.
Так.
І ось ми дійшли до шістнадцятої групи. Тут багато схвильованих учасників,
які вперше беруть участь у забігу біркебейнів.
Дехто з них відновився після хвороб і травм,
а дехто прагне пробігти трохи далі, ніж минулого року.
Це дуже різношерста група, яка створює особливу атмосферу на трасі.
Бажаю всім удачі
Наша остання група стартує. Учасники, на яких чекає найбільший виклик:
п'ятдесят чотири кілометри на лижах потребують
енергії цілої атомної електростанції. Ці сміливці і відчайдухи прийняли
найбільший виклик у своєму житті. Бажаємо чудової мандрівки!
Візьми, це спортивний напій. Ти це заслужила.
Спасибі! Будь ласка.
АВТОБУС ДЛЯ ТИХ, ХТО ЗІЙШОВ З ДИСТАНЦІЇ
Лілі?
Хочеш скуштувати суперсмачних ролів?
Я хочу побачити маму.
Так, але ми не поїдемо.
Але ж ти обіцяв!
Знаю, та це була дурнувата ідея. Це дуже далеко,
і мамі часом спадають божевільні ідеї. Чуєш?
Так нечесно! Ти мені обіцяв!
Це так типово для Емілії. У неї з'являється божевільна ідея, а потім іншим
доводиться розгрібати проблеми, які вона створила. Як і з тими курсами каліграфії:
вона хотіла, щоб я помінявся тижнями, а вона кинула їх через місяць.
Слухай, Йоакіме.
Може, ти нарешті припиниш це?
Га?
Ти говориш лише про Емілію.
Неправда.
- Ти кажеш, що їй треба рухатися далі… - Я не кажу, що їй треба рухатися
далі, я кажу, що їй треба навести лад…
Дай сказати!
Так не можна поводитися, коли стосунки завершилися.
Думаєш, я не розумію?
Очевидно, що ти не можеш пробачити Емілії.
Ні, не можу.
Уяви, що я відчуваю. Я ношу твою дитину.
Мені страшенно боляче.
Знаєш що, це, це… Так не може тривати далі…
Ти врешті мусиш… залишити…
все це позаду. Бо ми всі тепер одна родина,
і Емілія - частина цієї родини.
А ти поводишся з нею,
як з лайном. І мені це болить.
А ще ти завдаєш болю Лілі.
Гадаєш, ми побачимо маму?
Так, авжеж, треба уважно дивитися. Вона ж десь там. Тож ми її побачимо.
Цікаво, якого кольору в неї костюм.
Я не пам'ятаю.
Привіт.
Рада вас знову бачити!
- Так. - Так.
Знаєш…
іще п'ятдесят кілометрів, тож я маю берегти сили.
- Так. - Так.
Треба йти цієї стежиною. Це хороша
- Так. - Так.
Так.
Двоє учасників наближаються до фінішу. Це номер триста дев'ятнадцять,
Матс Ерленд Ліндстром. І йому наступає на п'яти номер
триста двадцять, Генрік Сетер. Хто ж переможе цьогоріч?
Aх!
Ти в порядку?
У мене молочна кислота зашкалює, я це відчуваю.
Це всього дев'ять кілометрів. Залишилося сорок п'ять.
Це правда.
- Ого! - Якого хріна? Як таке
- можливо? Це ж просто нереально! - Треба йти далі.
Ти готова?
Знаєте, я я ще трохи відпочину. Вип'ю ще пляшку. Ви собі йдіть.
Ти ж не здаєшся?
Ні. Ні, я не здаюся. Побачимося на фініші. Може, я вас дожену.
- Так? - Так-так.
Не будь така сувора до себе. Я ще ні разу не доходив до фінішу.
- Куди ви їдете? - Ми їдемо дивитися маму.
Кермуй обережно.
Добре. Авжеж.
Чекаю тебе в теплому автобусі.
Так.
Пане водію! Агов! Будь ласка, відчиніть багажник. Я хочу забрати лижі.
Добре.
Дякую. І скажіть тому хлопцю… Так…
Добре.
Що ти в дідька робиш?
Трясця твоїй матері! Дивись, куди сунеш!
- Все гаразд? - Ідіотка!
Хай йому біс! Вперед!
Гей! Гей! Відсуньтеся вправо!
Дайте дорогу! Пропустіть! Пропусти, довбана сучко!
СІЛЬЄ: ЧЕКАЮ ТЕБЕ НА ФІНІШІ
Що таке?
Ее… мені треба… відлити.
То відлий у штани. Я тебе не чекатиму.
Пропусти!
- Хтось може прийти і допомогти вам? - Так, авжеж. Я
зателефонувала, тож до мене вже їдуть.
Добре.
- Привіт. Що сталося? - Не хвилюйтеся.
Моя нога, я не знаю напевно, що з нею. Але…
Ви знайомі?
Так.
Невдовзі по мене приїдуть…
Добре…
Може, почекаєте разом із нею?
- Так. - Добре?
- Авжеж. - Так, дякую.
Ох! Сильно болить?
Так, трохи болить. О, а он і він!
- Привіт. - Привіт.
Ось ти де!
Схоже на те.
Все добре?
Так, але, знаєш, трохи втомилася… Від цих лиж.
Вигляд у тебе свіжий…
- Так гадаєш? - Мг.
Дякую. І в тебе.
Агов! Я тут зараз геть замерзну!
- О Боже, вибач. Мамо, що сталося? - Ага…
Не знаю, просто послизнулася. Допоможеш встати? Дякую…
Так, так…
Мусиш поспішати. За п'ятнадцять хвилин Кварстад зачиняють.
Чорт! Добре… Бувай.
Бувай.
Ой! Щасливо, Віґдіс!
Бажаю дійти до фінішу!
Дякую!
Наші запеклі учасники продовжують свій непростий забіг, а ми всі з нетерпінням
чекаємо на них біля фінішу. І до фінішу ще дійшов один учасник, номер п'ятсот
шістдесят дев'ять, Ларс Ліндгрен показав чудовий результат! Друзі, привітаймо його!
Це справді визначна перемога! Іще двоє учасників перетинають фінішну пряму! Браво
нашим витривалим спортсменам! Прекрасний результат! Вітаємо вас! Номер
шістсот тридцять чотири, Метью Логан і номер сімсот п'ятдесят Андерс Бодо!
Сільє! Сільє!
Привіт!
Тітка Сільє.
- Привіт! - Привіт. Я така рада вас тут
- бачити! Як добре, що ви приїхали! - Тітонько Сільє!
Радий зустрічі! Ти вже бачила Гермунда?
Востаннє я його бачила на Мідф'єллеті, тож він уже неподалік.
А покажи нам?
На смартфоні все видно.
- Супер. - Мг.
Друзі, зустрічайте на фініші учасника під номером вісімсот шістдесят вісім, це
Мартін Дюрер. Вітаємо тебе, Мартіне! Ти впорався!
Так, тут видно, що Емілія на Раудф'єлле. Вона пройшла двадцять
кілометрів, залишилося тридцять чотири.
Ясно. Це буде дуже довгий день, Лілі.
- Вітаю. Уже пів на четверту, тож… - Вітаю…
Так…
Ем… але ми не так суворі. Тож якщо хочете йти далі, то вперед.
Я хочу йти далі.
Я теж. Ви з тобою останні. Прохід вже зачиняють.
Так!
О чорт!
Останній пропускний пункт - це Шушоен. А там на воротах стоїть справжній нацист.
- Так… - Ясно…
Тогоріч він мене не пустив.
Ага…
Я сказав йому, що у мене емфізема легенів, зменшена життєва ємність легенів,
і що я на п'ятдесят відсотків непрацездатний. Він просто сказав: «Ні,
- забудь про це». - Окей…
А це далеко?
Дванадцять кілометрів. Якщо не відставатимеш від мене, то встигнеш.
Ах…
Клас. Дякую. Ми маленька команда.
Ні, ніяка ми не команда.
Як справи? Все добре?
Не дуже, давня травма коліна дає про себе знати,
трохи болить. Тож мушу сповільнитися.
Ти впевнений?
Так, а ви собі йдіть!
Мусимо поспішати, щоб побити свої рекорди.
Так.
СІЛЬЄ: Я НА СТАДІОНІ. ВБОЛІВАЮ ЗА ТЕБЕ!
Іще кілька конкурсантів доходять до фінішу. Привітаймо їх. Вони подолали
п'ятдесят чотири кілометри і вже на шляху до фінішу.
Я на п'ятдесят відсотків непрацездатний, працюю на підприємстві, де беруть людей з
обмеженими можливостями. Мій брат отримав там роботу першим, але і я вже
пройшов стажування. Насправді це називається стробоскопічне зменшення
об'єму легень. Але цього ніхто не знає. Людям на це начхати. Вони говорять про
меншини… Тепер всі говорять про меншини. А як щодо нас, які весь час дихають через
трубочку?
Дивіться, це ж Ейвінд і Хельґе!
Мої вітання!
От чорт!
А де Гермунд?
Ех… востаннє ми його бачили на Мідф'єллеті.
Він сказав, що в нього болить коліно, та з ним все добре.
Він і досі на Мідф'єллеті.
Може, він загубив свого чіпа?
Ні, схоже, він рухається.
Він зійшов з траси. Він зараз десь у лісі.
Так…
НИЗЬКИЙ ЗАРЯД БАТАРЕЇ
Не може бути! Все доведеться робити заново,
сказав він. Бланки, черги, таксі…
Я хочу пісяти.
Пісяй у штани, бо ми не встигнемо!
Зачекай мене.
Ми останні! Я хочу проскочити через пропускний пункт!
Але ж ми команда!
Ми не команда.
О Господи!
Передавай привіт Емілії, якщо побачиш її. Сподіваюся, вона встигла пройти останній
- пункт. - Так. Так.
Я теж сподіваюся.
Оу! Боюся, ти мусиш зупинитися тут, бо вже п'ята тридцять п'ять.
- Я не можу. Я здолала сорок кілометрів. - Це з міркувань безпеки.
Що ви в біса кажете? Хіба схоже, що я в зоні ризику?
Ти на мене кричиш?
Це ж всього п'ять хвилин. На Кварстаді працівники добріші.
Хутко знімай лижі і спускайся до автобуса. Ні, припини ці дурощі. Гей! Зупинися!
Кому кажу! Ти змушуєш мене вдатися до сили!
Агей!
А що, цей ратрак їздить без водія?
Чорт! Ні! Чорт забирай!
Гей! Стояти, кому сказав!
Гей!.
Гей! Гей! Я тут
- Я тут! - Гермунде!
O!
Сільє?
Що ти тут робиш?
Що сталося?
Побачив твоє повідомлення і…
я не знаю…
Сільє, я просто…
Ем… я….
Я не можу…
весь час намагатися… завести дитину…
Я не можу так жити.
Нам варто прийняти те…
що життя не завжди таке, як ми хочемо.
Так було, коли я зустрів тебе.
Пробач.
- Пробач. - Пробач.
Пробач.
Може, заведемо собаку?
Що не дуже линяє…
Я кохаю тебе.
І я тебе кохаю.
Так…
Я трохи змерз.
O!
Чорт! Лижі! Я забув лижі!
- А мама скоро прийде? - Хороше питання.
А зараз ми дійсно підходимо до завершення…
Дивіться! Там іще учасниця!
Гей! А де твій наплічник?
О ні! Трясця!
Трясця!
Ну ж бо, хлопці! Допоможіть їй!
Скільки має бути кілограмів?
Десь чотири чи п'ять кілограмів. Навантажте її!
Кладіть пиво! Кладіть пиво!
Скільки важить одна пляшка?
Хай буде шість пляшок. Покладіть їй шість пляшок.
Щоб її не дискваліфікували! Трамбуйте рюкзак.
Швидше! Іще пива! Давайте!
Думаю, досить! Думаю, їй вже досить. А тепер біжи, мала! Не зупиняйся!
Ти впоралася! Ти змогла! Молодчина!
І ще одна учасниця! Привітаймо її, друзі!
Вона іде останньою! В неї вийшло!
Дивися, он вона!
- Вперед, Еміліє! - Мамо! Вперед! Мамо! Мамо!
Вона здолала кілька норвезьких гір і повністю заслужила право носити горде
ім'я біркебейнів. Перед вами справжня сміливиця, друзі!
Вона заслужила на ваші оплески!
І зробила це за десять… десять годин і сорок сім хвилин.
Нарешті вона на фініші! Вітаємо Емілію Лунде!
Привіт. Привіт. Привіт.
Ти мені допоможеш? Привіт. Привіт. Hi. Допоможеш встати?
- Звісно. - Дякую.
Я… просто вражений.
Справді?
Дякую.
Ми тобою пишаємося.
Дякую…
що були тут.
Допоможеш мені?
Еміліє!
- Привіт! Привіт! - Молодчина! Вітаю тебе!
О, дякую!
- Вітаю, люба! - Ніколи не думав, що побачу це.
- Чесно! Ніколи не думав, що ти зможеш. - Я теж не сподівався таке побачити.
- Я теж не думала. Ой! - Молодчина!
Ой! Ой! Ой!
А що у тебе в рюкзаку?
Там повно пива.
8 МІСЯЦІВ ПОТОМУ
З Різдвом!
З Різдвом! Легкої зміни!
Дякую.
З Різдвом!
І тебе з Різдвом!
Привіт. Вітаю з Різдвом, доню! Сьогодні Святвечір.
- Так! - Так!
- Привіт. - Привіт.
У тебе там закінчився туалетний папір.
Привіт.
- Привіт! - Привіт! Я така щаслива!
Так…
Який же ти милий! Мій хороший песику!
Привіт!
Привіт, малий.
Еее… зараз…
Вау!
Ого! Здається, готово! Мамо, як ти вважаєш? Яка краса!