ГРЕНЛАНДІЯ
Ви втратили човен.
Здійнявся шторм.
Ми самі ледь не втопилися.
Риба надто далеко від берега.
Море заглибоке для човнів, що лишилися.
Пробачте моєму сину, Еріку.
Його найкращий друг, Тріґве, був на тому човні, який ми втратили.
Це все, що ми змогли впіймати.
Прошу, візьміть.
Ні.
Поділіться з іншими.
Дякую.
Жінки пліткують, що коли знову припливуть торговці,
дехто спробує повернутися назад до Норвегії.
Вони завжди пліткують.
Ми вже мали важкі часи.
Але не настільки.
Жодної риби поблизу берега
і жодних дерев, щоб полагодити човни й допливти до неї.
Вони думають, що боги покинули їх.
А ти що думаєш?
Богам подобається глузувати з мене.
Вони знають, що я не можу повернутися до Норвегії чи Ісландії.
І не можу лишитися тут сам.
Вони випробовують мене…
але ніколи не полишають мене.
Коли торговці прибудуть,
ми будемо готові.
ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
Слава Еґіру!
Хай наші зниклі мореплавці
опиняться в твоїй золотій залі поруч із твоїми доньками…
Торговці!
Це твій дім?
Колись був.
Батьку!
Це Фрейдіс!
Наша донька повертається!
Батьку!
Дай поглянути на тебе.
Фрейдіс!
Мамо!
Я вже й не думала, що колись побачу тебе.
Хто всі ці люди?
Це мої люди.
Ми приїхали з Йомсборґа, щоб знайти новий дім. Я — їхній ватажок.
Моя дівчинка…
ватажок.
Моя мама не маленька дівчинка.
Вона велика воїтелька й щитоносиця.
І хто це сказав, га?
Люте ведмежа?
Ні, я — Гаральд Гаральдссон.
Ваш онук.
То ось куди пішло все руде з моєї бороди, еге ж?
Радий зустрічі з тобою, Гаральде Гаральдссоне.
Мене звуть Ерік.
А це його батько?
Ні. Мене звуть Стіґ.
Він мій партнер. Батько Гаральда не з нами.
Дякувати богам, що ви повернулися.
Так. Дякувати богам.
Люди Йомсборґа, я — Ерік Рудий! Вітаємо в Гренландії!
КОРФУ, ГРЕЦІЯ
Жодних човнів сьогодні.
Думаєте, я повірю в це?
Ні, дякую.
Зараз ви побачите дещо дивовижне…
Якщо вам знову пощастить, ми всі подумаємо, що ви заодно з дияволом.
Та ні, отче! Просто Богові до вподоби те, як я роблю.
Вітаємо, іноземцю.
Чим можемо допомогти?
Я шукаю декого з цього міста.
Картографа.
Це я. Мене звуть Калінікус.
Я — Лейф. Гадаю, у мене є одна з ваших мап.
Я хотів поговорити з вами про неї.
Ви помиляєтесь. Це не одна з моїх мап.
-Ви певні? -Я знаю свої мапи.
Вибачте. Де ж мої манери? Ходімо.
Ви приїхали здалеку.
Поїсте з моєю родиною. Добре?
Так.
Можете лишити ваші речі тут.
Буде ще одна людина.
-Ви бували в усіх цих місцях? -Ні.
Ось той мис —
це найвіддаленіше місце, куди я запливав човном.
Але, на щастя, до мого берега припливають люди з усього світу.
Вікінг, що розмовляє грецькою та використовує арабську астролябію.
І тепер він у моїй майстерні.
Лейфе.
Діти не настільки небезпечні, як здається.
Вибачте.
Ви впізнали її?
Це риба з холодних морів.
Я ловив таку ззамолоду.
Крилатка.
Смертоносна.
Отже, погляньмо на мою мапу.
Я думав, вона не ваша.
Я визнаю свої мапи, коли це безпечно, і брешу, коли ні.
Так. Вона моя.
Чи радше частина її.
Я віддав її морякові багато років тому. Де ви знайшли її?
На Сицилії, у «Книзі невідомого».
Чудове місце для неї.
Отже,
що ви хочете знати?
Що це за мапа.
Ви скажіть.
Ну, думаю…
це південне узбережжя Гренландії.
Це маленьке селище, звідки я родом.
А це земля, яку, як на мене, я бачив у дитинстві.
Хочу знати, чи справжня вона.
Вибачте. Я не знаю цього.
Але ж ви намалювали це.
Я багато чого намалював.
Ви, певно, почули про неї від когось, хто бачив її.
Ні.
Ну, тоді на чому ґрунтуються ваші мапи?
Уже готово.
Ходімо. Поїмо.
-Дайте їжі. -Ми голодні, будь ласка!
Ось.
Тут, певно, лютує голод.
Тут складно виживати.
Дякую.
Це не обов'язково. Ерік просив приглянути за вашими речами.
Краще ми лишимо свій замок.
Лейф зруйнував лондонський міст?
Так.
І вікінг став королем Англії?
А ти — щитоносицею з Каттеґата.
Воїтелькою.
А де Лейф? Він скоро повернеться?
Ми розійшлися…
сім років тому.
Я загубила його слід.
Ти розлучилася з родиною?
Так.
Він бачив своє майбутнє на Русі
з принцом Гаральдом Сіґурдссоном, батьком мого Гаральда.
Принц Норвегії.
І християнин.
-Ти не захотіла їхати з ними? -Ні.
Я зустріла провидця в Уппсалі й отримала…
видіння своєї долі.
І я опинилась у Йомсборзі, де стала хранителькою старої віри.
Тобто «старої віри»?
Багато що змінилося, відколи ти був у Норвегії, батьку.
Тепер це світ християн.
Місця старовірам не лишилося.
Саме тому ми тут, щоб знайти новий дім.
Стіґ урятував наші життя, коли нас отруїли християни.
Цілитель.
І великий воїн.
Так багато історій, що аж голова обертом.
Але тепер, коли ти тут,
маємо вдосталь часу, щоб надолужити.
Ти не сказала йому?
Ми маємо поїхати до кінця літа.
Поїхати?
Так.
Гренландія — не кінцева наша мета.
Ми їдемо далі на захід,
до Золотого краю, про який розповідав Лейф.
«Золотого краю»?
Так.
І ти пройшла такий довгий шлях через дитячу історію.
Я переконана, що це місце з мого видіння.
Це моя доля, я збираюся відшукати його.
Ну, спочатку ми відсвяткуємо твоє повернення бенкетом.
О милосердний і співчутливий Боже,
ми дякуємо Тобі за цю трапезу й наше благословення,
і за те, що обдарував нас гостем, щоб розділити її.
Амінь.
-Амінь. -Амінь.
Амінь.
Будь ласка. Її зловили сьогодні, тут зовсім неподалік.
Впізнаєте її?
На смак як риба з Гренландії.
Як та риба з вашої майстерні.
Бо це та сама риба.
Неможливо.
Вона походить з півночі.
Певні?
Може, вона походить з Греції, просто полюбляє мандрувати.
Ну, уявімо, що ви маєте рацію. Як вона дісталася звідси до Гренландії?
Течії.
Великі річки в морі, що течуть зі сходу на захід.
На жаль, течії в Гренландії течуть із заходу на схід.
Але доказ цього застряг у вашій бороді.
Де воно?
ЛОНДОН
Шматочок дерева…
з хреста, на якому помер наш Господь, Ісус Христос.
Дійсно, найбільш священна реліквія.
Як ви отримали настільки святий об'єкт, Ваша Високосте?
Я допоміг Його Святості з особистою проблемою.
Візит короля до Риму
стверджує важливість Англії для християнського світу.
І ми в боргу перед вами, Ваша Високосте.
Ваша імперія міцна, як ніколи.
Ваша Високосте,
я взяв на себе сміливість скласти хартію на землю.
Під велику церкву,
щоб відзначити ваш візит до Риму.
Місце, де люди зможуть подякувати за благословення Папи.
Чудова ідея.
І я простежу, щоб король прочитав її.
Чим міцнішою стає моя імперія,
тим слабшим стаю я.
Раніше
я міг відтяти голову людині одним ударом своєї сокири.
А тепер і папірця втримати не можу.
Будь-хто може тримати сокиру, любий.
Але лише великі можуть правити.
Твоя сила не в твоїх руках.
Вона у всій твоїй сутності.
Коли я здобув Англію й став королем,
то пообіцяв, що захищатиму тебе.
Що ніколи не лишу тебе напризволяще, як це зробив Етельред.
І ти захищаєш.
Але я не затримаюсь тут надовго.
-Заспокойся. -Не треба. Не кажи так.
Його Святість мав рацію.
Я маю подбати про свій спадок.
Мої сини такі ж, як їхній батько, —
сварливі,
сильні,
амбітні.
Я вирішив поїхати до Каттеґата
й хочу, щоб усі мої та твої сини
зустрілися там зі мною.
ЕЛЛІНҐ, ДАНІЯ
Стійте.
Виставте варту там.
Ярле Ґодвіне.
-Потрібна ваша допомога. -Звісно, Ваша Високосте.
Мої люди, що біля Канута, повідомили про його слабке здоров'я.
На мою думку, жоден із його синів від Альфґіфу
не стане королем Англії.
Що ви таке кажете?
Канут не передав би корони синам Емми, якщо це вас хвилює.
Ні.
Я згоден.
Ви ж не припускаєте, що її отримає Гардекнуд?
Він ще дитина.
Це не те, що припускає ваш дідусь, принце Заяча Лапо.
Він каже, що наступним королем Англії буде він сам.
Це ж маячня.
Дідусю, ви великий вікінг, але ви вже старий.
Скажіть йому, Ґодвіне. Це ж жарт.
Гадаю, це чудова ідея, Ваша Величносте.
Чим я можу допомогти?
Що? Ви ж не серйозно.
Цілком серйозно.
Ви надто недосвідчені, щоб отримати цю корону,
як і сини Емми та Гардекнуд, а Свен лишиться в Норвегії,
тоді як ваш дідусь уже правив Англією за відсутності вашого батька,
і тамтешня знать поважає його.
Ви обіцяли мені вашу допомогу.
Я обіцяв лише, що коли прийде час,
я буду таким же вірним вам радником,
як до того вашому батьку й дідусю.
Це питання часу.
Я знав, що ви допоможете.
Моя родина дуже важлива для мене.
Я це бачу.
Добре.
Є ще дещо, чим я хочу поділитися з вами.
У той час як ці мапи годують мою родину,
це…
те, що годує мій розум.
Відомий світ.
І світ не дуже відомий.
Чому ви ховаєте це?
Бо більшість того, що ви бачите тут, церква вважає єрессю.
Наприклад, тут немає Райського саду й можна побачити, що Земля кругла.
Якщо це правда, то це не єресь.
Але правда може зробити моїх дітей сиротами.
Я мандрував цією річкою.
Ви мали рацію. Це Гренландія.
А ті лінії — це течії.
Річки в морі.
Але як я і казав,
вони линуть із заходу на схід повз Гренландію.
Так, але ви припускаєте, що це дві різні течії.
А якщо це не дві, а одна й та сама течія, що несе нашу рибу?
Лише щось велике могло б розвернути настільки могутню течію.
Щось, можливо…
як це?
То це правда.
Я бачив його.
Бачив інший світ.
Можливо.
Тобто? Це ж доказ.
Ні, це пергамент.
Щоб це був доказ, його треба знайти.
КОНСТАНТИНОПОЛЬ
Слава
нашому вікінгу-імператору.
Вам добре відомо, що я бажаю геть іншого.
І це добре.
Правління імператора може бути дуже скороминущим.
Константин заледве рік протримався на тому троні.
Романос уже майже десять років при владі.
Вражаюче досягнення.
Він вражаючий лідер.
Я багато чого навчився в нього
і ще більшого маю навчитися.
Звучить так, ніби ви нікуди не збираєтеся їхати.
Я полишу Константинополь, коли буду готовий.
Не раніше.
Усе здається таким маленьким.
Наш пляж, наш довгий дім.
Навіть моя матір.
Змінилася лише ти.
Відколи ти поїхала, ти мандрувала, билася, стала ватажком.
Гренландія лишилася такою ж. Це ти виросла.
Вітаю, йомслюди, виснажені мандрівкою та випробуваннями.
Що втратили свій дім і коханих людей.
Жорстока доля вигнанців.
Це мені відомо.
Я це розумію.
Але тут ви в безпеці, вам раді в нашій громаді,
збудованій, щоб надавати прихисток від гонінь
шукачам свободи.
І сьогодні я наказую вам…
їсти досхочу й розслабитися.
Сьогодні що моє — то ваше,
і, як виявилося, що ваше — то моє.
Дякую, що поділилися вашими припасами.
Сьогодні
ми також святкуємо повернення моєї доньки додому!
Я думав про цю твою подорож.
Про твій план.
Поглянь на своїх людей.
Хіба вони замало пережили?
Саме тому я хочу забрати їх у безпечне місце.
Чим тут погано?
У нас є порожні ферми, земля, що потребує обробітку.
Зима видалася жорсткою, але тобі відомо про це.
У вас є насіння, припаси.
Ви можете відбудувати все наше західне поселення.
Назвете його Фрейдіс-фйорд.
Батьку, річ не лише в мені. Я роблю це для своїх людей.
Дозволь показати тобі ті ферми завтра.
-Особливо… -Не бажаєш розважитися сьогодні?
Ні.
Ти чула, що сказав наш лідер:
«Що ваше — то моє».
Якщо підійдеш ближче, встромлю ножа тобі в серце.
Буде важко встромляти його, коли я триматиму тебе.
Повертайтеся за свій столик.
-Що ти сказав? -Ти мене чув.
Скажи їм зупинитися.
Він дорослий чоловік. Може подбати про себе.
Я хвилююся не за Стіґа. А за твоїх людей.
Із ким, по-твоєму, ти розмовляєш?
Ти п'яний. Не хочу кривдити тебе.
Що це таке?
Ти прийшов до мого дому
й принижуєш моїх людей.
Ні. Чекай.
І тепер я знаю, чому ти так сподобався моїй доньці!
Ви розчаровані.
Я прийшов сюди по відповіді.
А отримав лише запитання.
Я бачив, як ви молилися.
Ви вірите в Бога?
Були часи, коли я сумнівався в Ньому.
Але я бачив вдосталь доказів Його сили,
щоб вірити в Його існування.
Так само з моїми мапами.
Вони є зібранням доказів, наукою,
яка вказує на існування дечого, що, як я вірю, є справжнім.
Але якщо вам потрібен фізичний доказ, ви не знайдете його тут.
Він там.
За обрієм.
Він чекає декого з вашими навичками, щоб відкрити його.
Ти відповіла на багато запитань сьогодні,
але не на головне.
Той, через кого ти попливла до Норвегії.
Ти вбила його?
Так.
І вирізала хрест на його грудях.
З усіх твоїх історій, це моя найулюбленіша.
То було дуже давно.
Відтоді я змінилася.
Що б ти не казав, я очолюю тих людей.
Це не зміниться.
Деякі речі важко прийняти.
Я знаю, як ти пишаєшся тим, що збудував це місце,
що вижив тут всупереч усьому, але…
Ми перемагаємо виживаючи.
Але чи можна назвати це перемогою?
Багато що змінилося, відколи ти поїхала, доню.
По-перше,
риба відійшла далеко на південь, а з нею відійшли нарвали й моржі,
чия кістка приваблювала торговців.
Без дерев, щоб полагодити наші човни, ми не змогли піти за ними.
А тоді зими зібрали свою данину.
Золотий край може підійти для всіх наших людей.
-Не може. -Чому ти так кажеш?
Тому що…
Бо я витратив роки, намагаючись знайти його, і не зміг.
Я не сліпий, Фрейдіс.
Гадаєш, я не бачу, що відбувається з моїми людьми?
Після твого з Лейфом від'їзду
я плавав багато разів туди, де він думав, що бачив той край.
Якби він був там, ми були б уже там, а не тут,
де вітри не вщухають, а боги глузують із мене.
Золотий край Лейфа —
це фантазія.
Я вірю своєму видінню,
і тобі не зупинити мене.
Ох і вперта.
І від кого це в мене?
Хоча б дай нам один зі своїх човнів порибалити, доки ти тут.
Звісно.
А тепер іди поспи. Я ж досі твій батько.
У тебе кишка затонка, щоб зробити це.
Ґодвіне?
На добраніч, Ваша Величносте.
Зустрінемося в будинку.
Я скоро прийду.
Зоє, треба поговорити.
Гаральде.
Це ви?
Імператоре. Перепрошую.
Я не знав, що це ви покликали мене.
Я не кликав вас, але радий, що ви тут.
Хочу поговорити з вами.
З роками
ми зблизилися.
Ви наче брат мені.
А ви мені, імператоре.
І як брат, я добре вас знаю.
Вашу силу
й ваші слабкості.
Імператоре…
Гадаєте, я б не дізнався, якби ви спали з моєю дружиною?
Я знав, якщо запитаю,
то це ускладнить наші стосунки.
Тому…
я дозволив дружині спокусити вас.
Чому?
Бо я не здатен дати їй дитини.
Тому хто ж краще зробить спадкоємця,
ніж мій любий брат?
Ні!
Імператоре! Зупиніть її!
Ні!
Він убив імператора!
Ні! Це була пастка!
Арештуйте його.
Агов!
НА ОСНОВІ СЕРІАЛУ «ВІКІНГИ» ЗА МАЙКЛОМ ГЕРСТОМ
Переклад субтитрів: Віталій Данмер