AQUEST EPISODI TRACTA TEMES QUE PODEN FERIR LA SENSIBILITAT DE L'ESPECTADOR.
I també acudiran a tu.
D'altres que van ser assassinats, com la Cassandra.
I com jo.
Papa?
Papa!
HO SENTO ME N'HE D'ANAR
En vindran més. D'altres que van ser assassinats.
Com la Cassandra.
I com jo.
Laz!
Passa'm!
-Està verd, tio. -Passa'm!
Passa'm! Només m'has de passar!
Estàs bé?
Ho sento.
Necessites ajuda?
No.
El meu pare… és mort. És mort.
Tenim el temps just per un últim èxit abans de les notícies.
No entenc per què ha fet una cosa així.
LAZARUS DE HARLAN COBEN
EN DYLAN ÉS UN CAS EXTREM DE TOC I LI COSTA FER VIDA NORMAL.
NO S'HA ACABAT
A veure… Et vols explicar?
Doncs… volia tornar a casa.
No fotis. Com és?
Ser aquí em pertorba.
Ja. I, per apaivagar-ho,
et distreus amb la nota del papa, que no podria ser més ambigua.
Tinc una teoria.
Sobre?
La nota que no podria ser més ambigua.
I quina és?
A veure… Sé que és la lletra del papa.
Però des de quan enceta una frase sense una majúscula?
Des que decideix suïcidar-se.
L'ortografia no devia ser la seva prioritat.
Sembla al final d'una frase, no l'inici.
I si… hi havia una pàgina u?
La policia només va trobar això.
I qui va trobar la nota, la policia o la Margot?
La Margot.
I si, pel que fos, es va quedar amb la pàgina u?
I això, per què?
Ni idea. No ho sé.
Tu vas dir que era una nota absurda que no explica res.
Són tres paraules i un gargot.
No és l'última nota d'un home que furga la ment d'altri.
Crec que estàs esgotat.
El papa llegia un llibre.
El ginebre: La pèrdua de la innocència, de C. C. Arnold.
I…
És un llibre de text de psicologia, de 1954. El ginebre és una analogia.
A la Bíblia, amaguen el nen Jesús i els seus pares
dels soldats d'Herodes rere un ginebre.
Parla de la innocència i del dol.
La Sutton?
Laz, no m'agrada el que dius.
Si no et sap greu…
prepararé una mica de te
i faré pastissets.
-Ei, espera. -Ves a la merda.
On vas, nano?
-Que tens por? -Ei, Aidan!
Ei, ei.
Ei. Ei! Tu.
-Vols brega? -Com?
És fàcil, amb un noi escarransit.
Voleu provar amb algú més gran?
Tu, tira. La resta… aquí em teniu.
Ves a cagar.
A cagar?
Aneu a classe.
-Entra. -Hi aniré a peu.
No vull que t'empaitin.
Impossible. Camino a màxima velocitat.
I si corren?
No correran. No seria prou guai.
Vigila, sents?
Tant és, que vigili. Aquest no és el… problema.
Tens raó.
-Un cafè? -Faig tard.
No et ve de mitja hora, doncs.
Pensaran que torno a tenir ressaca.
I en tens?
Sí, però no vull que ho pensin, no?
És important.
He estat rumiant en el suïcidi de mon pare. Alguna cosa no quadra.
Sol passar, quan perds algú que t'estimes.
La seva filosofia, professionalment,
era "que no se sentin abandonats".
Creia fermament que era possible salvar la gent desgraciada.
Ja. "Qui consola el que consola?"
És una frase de l'Snoopy.
Escolta… No tenia cap pistola, Seth.
Heu comprovat les empremtes?
I si algú va entrar, un client potser, i va fer que semblés un suïcidi?
És una pistola no registrada. És impossible saber-ne l'origen.
L'heu analitzada?
Hi havia pólvora a les mans? Ho podeu mirar.
Sí, però hi ha coses pendents, Laz.
I els suïcidis, malauradament, no són urgents.
Qui voldria matar ton pare?
Primer, la història de la Cassandra, que va passar fa 25 anys.
Vas arribar a llegir els documents?
Busques connexions allà on no n'hi ha.
N'estàs segur?
Han passat anys entre tots aquests casos.
Abuses de la nostra amistat.
Tens sort que m'agrada ta germana.
CONFIDENCIAL OBERT
ARXIU POLICIAL
SOSPITÓS PRINCIPAL: NEIL CROFT
PARADOR DESCONEGUT
En vindran més, fill. I també acudiran a tu.
ALLIBEREN EL SOSPITÓS DE L'ASSASSINAT
Mare meva.
Hola, Dr. Laz. Li presento en Neil.
Dr. Lazarus.
No les tenia totes, però li vaig dir que era idea seva
i que es comprometia a fer-ho poc… tenebrós.
No estic acostumat a aquesta mena de "xerrameca".
Bé…
Miraré d'anar al gra.
Serveix-te una copa. Pot?
Sí.
-Jo faré una copa. -No em ve de gust.
-Pren-ne una. -Que no.
-Neil, una copa… -Que no!
Neil… per què no seus aquí?
Cassandra, aquí.
Molt bé.
Vejam… Teràpia de parella, oi?
Neil, i si comencem amb tu? Per què creus que ets aquí?
Ha estat idea seva. Per millorar la nostra relació.
Molt bé. Cassandra, la mateixa pregunta.
En les nostres sessions, sempre m'ha animat
a defensar els meus interessos i…
Bé, he anat escrivint una mica cada dia i cada vegada que…
Puc parlar?
Sisplau.
Jo idolatro la Cassandra,
però, de vegades, pel seu bé, necessita…
Tot això li ve de sa mare.
-Apa. -No sospiris, Cassie.
La va criar una dona dissoluta. Explica-l'hi.
Baixava al carrer i intercanviava sexe per diners.
-No és veritat. -No menteixis.
S'ho feia amb homes a canvi de diners.
Per ajudar els seus fills? Pot ser…
Que hi eres, tu?
I van créixer pensant que això era normal.
¿Et consideres una persona que necessita
tenir les coses sota control?
A vegades, tinc idees sobre com hauria de ser el món.
I, quan passa, vull que el món sigui així.
-Ja n'hi ha prou. -Ho veus?
-He dit que amb una n'hi ha prou. -En vull una altra.
Guardo les ampolles dintre d'un globus.
Em recorda que, fora d'aquesta sala,
hi ha un món sencer.
On aniries si necessitessis espai?
A l'Índia.
Per què?
Costa poc, et pots perdre i ningú t'hi trobarà.
-Ves-hi. -Potser sí.
No em deixaràs mai.
Podria anar-hi, però què seria de tu?
Me'n sortiria.
Menjant polles, com ta mare.
Deixa de dir això.
No m'estranya que t'assetgin. Siguem sincers.
D'això es tracta, oi? Hem d'acceptar el que som.
Feia mamades per diners.
No ho admet perquè ningú vol pensar que sa mare és una meuca.
Però ella ho era.
La Cassandra ve d'una meuca i ja se sap
que els testos s'assemblen a les olles…
Jen!
Jen.
L'estàtua que els papes tenien de la lluna de mel…
Estic amb una clienta.
Hola.
Perdó.
La recordes? La de la mare amb el nadó.
Sí.
Era al despatx del papa, però ja no hi és. Com és?
Ni idea. Sisplau, Laz.
D'acord.
Molt bé.
Sempre m'ha animat a defensar els meus interessos.
He anat escrivint una mica cada dia i cada vegada…
Ningú més volia comprar el pis.
Va estar buit una pila d'anys.
Només hi havia la porqueria que quedava a les golfes.
Adeu. Surto una estona.
Segueixo amb una clienta.
Hola.
El nou d'espases.
Vigila.
M'he de preocupar?
No, no.
Que bé.
Vaja…
-Ha tornat. -Sí, em sap greu.
Em va dir que, quan van comprar el pis,
no havien netejat les golfes a fons, oi?
Correcte. Escolti, estic sopant i mirant la tele.
La Cassandra, la noia que vivia aquí…
Què en va fer, de les seves coses?
Només hi ha un parell de caixes. Són a les golfes. Per què?
Crec que ja l'hi vaig dir l'altre dia.
Coneixia el meu pare i, per motius sentimentals,
m'agradaria veure què va deixar.
Com sé que és qui diu?
Ve a casa meva i podria ser un lladre o un estafador…
Li dono la meva cartera i me la torna quan marxi.
Claus de cotxe?
Sí.
D'acord. Passi.
Aquesta estàtua…
Què li passa?
Era de la Cassandra?
Sí, era a les golfes.
Era del meu pare.
Ara em diràs que la tele de plasma també era seva.
La tenia al despatx.
L'únic que sé és que a la meva dona li agrada.
Vigila quan pugis.
El que busques és allà.
-Aquelles? -Sí, són aquelles.
Coi.
Quan la vam comprar,
volia fer-hi una sala de jocs.
Amb la consola i una nevereta. Però s'ha de fer bé.
Caldria reforçar el terra i treure aquest envà.
No sé per què ho va dividir. La meva dona m'ho va prohibir.
Que no em veuria el pèl.
"Ho dius com si fos dolent", li dic.
Ho va dividir? La Cassandra?
Sí, toca-la. Allò és ciment i allò del mig és pladur.
Hi ha alguna cosa aquí darrere.
Com?
Hem de veure què és.
Però ho hem de veure ara!
Mirem què és abans!
Aparta't, xalat! Aparta't!
Sí que hi ha alguna cosa.
I pesa.
Estàs bé?
Sí, una mica alterat.
Per què eres aquí?
La Cassandra era clienta del papa. He estat ordenant el seu despatx.
Vaig veure el seu nom en una fitxa. Tenia curiositat.
I si és el cos d'en Neil? El nòvio, Neil Croft.
Va desaparèixer quan la van matar.
Però, si és ell, no pot ser l'assassí.
No ens avancem als fets. No sabem de qui és el cos.
T'adones que hauràs de declarar?
Entra.
Necessito aire, Seth.
Entra al puto cotxe, tros d'imbècil!
Com collons has trobat un cadàver?
El que t'hauries de preguntar
és com collons la policia no el va trobar l'any 1999.
Per què eres allà?
Ei, pallús. És la meva feina.
Tornes aquí i et poses a demanar favors estranys. D'acord.
Estàs de dol i puc fer concessions, però això s'ha posat seriós.
O sigui que parla o això acabarà malament!
D'acord. Et diré la veritat.
Ens caldrà una copa.
He parlat amb mon pare.
I amb la Cassandra Rhodes.
Ja ho sé. Són morts.
M'ho expliques bé?
Va començar amb la Cassandra.
Era al despatx de mon pare i estava esgotat.
M'estiro al seu sofà per… ocupar el seu espai.
Se'm tanquen els ulls i, de sobte…
De sobte, entra ella. La Cassandra.
Com si li toqués una sessió.
No era un somni?
No.
Prens alguna medicació?
Seth.
D'acord. I què et va dir?
-La… dona morta. -Ella no sap que és morta.
Creu que ha anat a teràpia.
Es pensa que soc mon pare i diu que…
M'ha sentit? Han tornat aquells pensaments.
I tu què fas?
Perquè no ets ton pare.
-Li segueixo el joc. -Per què?
No ho sé.
Pensava que m'ajudaria a entendre per què es va suïcidar.
I ho va fer?
No, em va parlar del seu assetjador
i d'en Neil, el seu nòvio, que també hi era avui.
I ton pare quan entra en escena?
Ahir a la nit, torno al seu despatx.
Penso en el funeral i en la Sutton… Moltes coses.
I, de sobte, sento…
Alço la mirada.
I és allà.
I què diu?
Diu…
En vindran més, fill.
D'altres que van ser assassinats.
Com la Cassandra.
I com jo.
Et va dir qui el va matar?
No.
L'hi vas preguntar?
No.
Sé que tot això és de bojos.
Però quin sentit té el que ha passat avui si menteixo?
Només hi ha una manera d'esbrinar-ho.
L'estàtua era aquí.
En Neil estava parlant i la Cassandra… s'estava empipant.
Deia que sa mare era una meuca. I, de sobte, ella agafa l'estàtua i…
Portava el mocador vermell que duia quan la van matar.
Estàs dient que va matar… perdó, presumptament,
l'home sospitós de matar-la.
I aquest assassinat que, se suposa, va passar fa 25 anys
tu l'has presenciat avui.
-Laz… -Ja sé el que penses, Seth.
Si un pacient em digués coses així, em preocuparia.
Fora d'aquesta sala, soc un home racional, però aquí…
D'acord.
Recreem el context.
El context precís en què apareixen.
Hauríem de tancar els ulls?
Sí, sí.
I, llavors, apareixen?
Primer, hi ha un so. Sempre hi ha un so.
I, llavors, arriben.
Molt bé. Laz… no t'ho sé explicar.
Només sé que no puc dir als meus companys
que vas veure un home, probablement mort,
atacat per una dona, definitivament morta,
al despatx del teu pare mort,
que, a més, diu que no es va suïcidar
i que hauríem de buscar-ne l'assassí.
Vaig a pixar.
EL GINEBRE: LA PÈRDUA DE LA INNOCÈNCIA
No pots anar dient que veus fantasmes, fill.
Es pensaran que estàs sonat.
Seth?
Sé que és incorrecte dir "sonat" avui en dia.
Té connotacions despectives o el que sigui.
Ara ningú sap com n'ha de dir, de les coses.
Sobretot a la meva edat. Bé, a l'edat que tenia.
Com és que ets aquí?
Et vam enterrar.
Què m'està passant, papa? Per què et puc veure?
-Per què trobes? -No soc un pacient.
Tothom ho és, fill meu. Tant si ets en aquesta sala com si no.
A veure, com estàs?
Bé. De conya, si no comptem que veig gent morta.
Ah, sí. Parla'm de la Cassandra.
L'últim cop que va venir,
li va obrir el cap al seu nòvio amb una estàtua.
De debò?
Sí, en aquest despatx.
Bé, sempre la vaig animar a plantar cara.
Va morir un any després que la Sutton. Em va dir que l'assetjaven.
I si hi ha una connexió?
La Cassandra, en Neil…
Em confonen amb tu.
Apareixen per aquí, com uns… fantasmes,
i és com si fos una recreació,
com una màquina del temps.
I els meus coneixements em diuen que és impossible,
que la ment m'enganya, però els veig.
-Els tinc davant meu. -Tranquil.
A veure, teoritzem.
Aquestes persones parlen
com ho feien en les meves sessions.
I aquesta habitació ha sentit una pila d'històries.
Misèries repetides tantes vegades que s'han filtrat a les parets,
esdevenint part de l'estructura que buscava contenir-les.
I ara… surten de les parets perquè has mort?
Potser sí.
Dius que et confonen amb mi.
Això vol dir que viuen al present.
Al seu present.
Per tant, no són fantasmes, perquè sabrien que són morts.
I tu no ho saps?
Jo soc el fantasma de les sessions passades,
que ha tornat per venjar-se. "On són les maleïdes cadenes?"
Papa… Papa, sisplau.
Perdó. No surto gaire.
Trobes a faltar això, oi?
Tu i jo, de xerrameca.
Però tu ets psiquiatre.
Saps que la mort és definitiva.
Saps que tu i jo mai tornarem a estar junts.
I això és difícil d'acceptar per tots dos.
¿M'estàs dient…
que t'enyoro tant que t'estic fent manifestar?
Qui et va matar? Sisplau, papa. Sisplau.
Si no et vas suïcidar, has de saber qui et va matar.
Papa, qui et va matar?
-No ho sé. -Sisplau, papa. Sisplau.
Si no et vas suïcidar, has de saber qui et va matar.
I, si algú et va matar,
pot estar connectat amb la mort de la Sutton.
Sisplau.
La preciosa Sutton.
Vas escriure "no s'ha acabat"
a la nota.
Parlaves de la Sutton?
Papa?
Papa? Papa, parlaves de la Sutton?
Laz.
Estàs bé?
Amb qui parles?
Toquem el dos.
Fent pastissets?
Sí.
He estat investigant sobre El ginebre.
Només és un llibre. No t'ho hauria d'haver dit.
No. No, escolta.
En alguns països, representa la reencarnació.
En algunes cultures, enterren les baies
i el fum forma part d'una mena de ritual de purificació.
Hi ha qui creu que ajuda a estimular el contacte amb altres mons.
I després hi ha la interpretació més sòrdida.
Quina és?
Que allunya els éssers demoníacs.
Collonades.
Potser el va deixar allà com un missatge.
Creus que es va convèncer que podria tornar-la a veure?
És possible. Tot és possible.
Creus que pensava que ell i la Sutton…?
Jen!
Perdona, estic cansat. Vaig a dalt.
Endavant.
Si el forense identifica el cos i és d'en Neil Croft,
hauríem de valorar la possibilitat que aquesta fos l'arma del crim.
I, si ella el va matar,
qui la va matar a ella?
Vas escriure "no s'ha acabat". Parlaves de la Sutton?
Papa, parlaves de la Sutton?
ENHORABONA PROMOCIÓ DEL 98
Hola?
Joel Lazarus?
Ho sento. No hauria d'haver entrat.
He picat.
Et ve de gust una llimonada?
Sé el que penses de mi. O, com a mínim, el que pensaves.
Em sap greu, per cert. Pel teu pare.
Gràcies.
I, sí.
Estava segur que havies matat ma germana.
No eres l'únic.
És estrany que ho pregunti mentre prenem llimonada, però…
Ho vas fer?
Vols saber com la vaig conèixer?
Era una noia molt agradable, per cert. Molt educada.
Buscava un gos.
El Trasto. Era el gos dels vostres avis.
La vaig ajudar a buscar a jardins i patis.
Al final, el vam trobar. Estava boja d'alegria.
Em va portar el gosset de peluix per agrair-m'ho.
El que no entenia era què feies al nostre carrer.
Et van veure voltant per allà la nit que va morir.
"Voltant." Te n'adones?
Així parlen els diaris.
"El raret", "el solitari"…
Als que no agraden per ser diferents.
Ja t'havien demandat abans per robar roba interior de nena,
o sigui que no era del tot infundat.
No has fet mai res irracional?
Era jove.
Què hi feies, allà, doncs?
Joel…
Estava en la vintena…
encara era verge
i m'havia penjat per la dona del número 5.
No era un noi atrevit,
però a l'oficina de correus vaig sentir que pensava sortir aquella la nit.
Buscava la manera de poder parlar amb ella.
Li diria que el seu cotxe tenia un problema.
Un problema creat per mi.
Però no sabia exactament quan sortiria.
Ja.
Us vaig veure sortir cap al ball de final de curs.
Ho vaig dir a la policia.
També els vaig dir que havia vist en Billy MacIntyre
tornant a la casa i ta germana pujant al cotxe.
En Billy?
Se'l veia empipat amb ella.
Es van tirar els plats pel cap.
En Billy li va cridar a la cara i se'n va anar a tot gas.
I què vas fer després de veure això?
Res.
Va ser una anècdota en el meu dia.
Vaig pensar el que tothom pensaria: coses de parella.
-I te'n vas anar a casa. -Sí.
En comptes d'esperar la dona del número 5?
Has entrat a casa meva sense permís.
He trucat a la policia?
No.
T'he ofert llimonada i he respost les teves preguntes.
Si m'has d'interrogar com si fos l'any 98…
prefereixo que marxis.
M'agradaria endur-me el peluix.
Ara te'l porto.
M'hauria d'haver mudat,
però hauria semblat que era culpable.
Pensava que s'oblidaria.
En Billy MacIntyre no va deixar d'embrutar el meu nom.
I la policia me la tenia jurada des del primer dia.
Si atracaven o grapejaven algú, a qui creus que interrogaven?
Encara corren rumors a internet i no hi ha una sola prova,
però els és igual.
¿T'imagines com ha de ser…
que la gent et miri amb recel?
Fins i tot ara.
Ei, com anem?
Una pregunta perquè sí: encara parleu amb en Billy MacIntyre?
Caram. A què treu cap, això? Era en una altra visió?
Va venir al funeral, però va marxar aviat.
-Encara tens el seu número? -Segurament. Si no l'ha canviat.
L'hi puc demanar a la Margot.
Sa mare el tindrà segur, però li vols trucar sense avisar?
Per què no? M'he retrobat amb la Bella. Per què no amb ell?
A veure, que ho penso… Perquè en Billy era un imbècil.
Això és veritat.
Però, si no parlés amb imbècils, no podria parlar amb tu.
Fantàstic.
Sí.
Gràcies.
DR. JONATHAN LAZARUS CAS NÚM. 4899
PROVA DE RESIDUS RESULTATS INICIALS
Sutton?
Hola, papa.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Guillermo Parra