‫- פרק זה עוסק בנושאים רגישים, וביניהם התאבדות. -‬
‫- מומלץ להפעיל שיקול דעת. -‬
‫גם הם יבואו אליך.‬
‫עוד אנשים שנרצחו. כמו קסנדרה.‬
‫וכמוני.‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫- מצטער אני חייב לעזוב -‬
‫יהיו עוד. עוד אנשים שנרצחו.‬
‫כמו קסנדרה.‬
‫וכמוני.‬
‫לאז!‬
‫תעקפו!‬
‫הרמזור ירוק, חבר. -תעקפו!‬
‫תעקוף! פשוט תעקפו!‬
‫אתה בסדר?‬
‫מצטער.‬
‫אני יכול לעזור?‬
‫לא.‬
‫אבא שלי... אבא שלי מת. הוא... הוא מת.‬
‫וכעת יש לנו זמן לעוד שיר ישן ואהוב לפני החדשות.‬
‫אני פשוט לא מבינה למה הוא עשה את זה.‬
‫לאזרוס מאת הרלן קובן‬
‫- דילן סובל ממקרה חריף של הפרעה טורדנית-כפייתית -‬
‫- ומתקשה לתפקד בחברה רגילה בגלל ההפרעה שלו. -‬
‫- זה לא נגמר. -‬
‫אז... אני אקבל הסבר?‬
‫אני... התכוונתי לנסוע הביתה.‬
‫כן. זה ברור. למה?‬
‫השהות כאן עושה לי בלגן בראש.‬
‫אוקיי. אז כדי להירגע, אתה מתעסק‬
‫בפתק ההתאבדות המעורפל והמעצבן של אבא.‬
‫יש לי תאוריה.‬
‫לגבי?‬
‫פתק ההתאבדות המעורפל והמעצבן הזה.‬
‫והיא?‬
‫אני יודע שזה כתב היד של אבא.‬
‫אבל מתי אי פעם הוא התחיל משפט באות קטנה?‬
‫כשהוא היה אובדני.‬
‫פיסוק לא היה בראש סדר העדיפויות שלו כנראה.‬
‫זה נראה כמו סוף משפט, לא התחלה.‬
‫אז... אולי... היה דף מספר אחת?‬
‫המשטרה מצאה רק את זה.‬
‫כן, מי מצא את הפתק קודם, המשטרה או מרגו?‬
‫מרגו.‬
‫ואם היא לקחה את דף מספר אחת מאיזו סיבה?‬
‫למה שהיא תיקח?‬
‫אין לי מושג. אני לא יודע.‬
‫בעצמך אמרת שזה פתק מגוחך שלא מסביר שום דבר.‬
‫שלוש מילים ושרבוט מוזר.‬
‫זה לא הפתק האחרון של אדם שצלל לנבכי נפשם של אנשים!‬
‫אני חושבת שאתה עייף מאוד.‬
‫הוא קרא ספר.‬
‫"שיח הערער: אובדן התמימות" מאת סי סי ארנולד.‬
‫ו...‬
‫זה ספר לימוד בפסיכולוגיה מ-1954. שיח הערער הוא אנלוגיה.‬
‫בברית החדשה, ישו העולל והוריו הסתתרו‬
‫מחייליו של הורדוס בתוך שיח ערער.‬
‫הוא עוסק בתמימות ועוסק באובדן.‬
‫סאטון?‬
‫לאז, אתה מצער אותי עכשיו.‬
‫אז אם לא אכפת לך, אני...‬
‫אני הולכת להכין תה‬
‫ולאפות כמה עוגות.‬
‫היי, חכה. -עוף מפה.‬
‫לאן אתה הולך, ילד?‬
‫אתה מפחד? -היי, איידן!‬
‫היי!‬
‫היי. היי! אתה.‬
‫מה, אתה רוצה ללכת מכות? -מה?‬
‫הוא מטרה קלה. ילד חלש.‬
‫מה דעתך על מישהו גדול יותר?‬
‫אתה, לך. כל השאר... אני כאן.‬
‫לך תזדיין.‬
‫לך תזדיין?‬
‫לכו לבית הספר.‬
‫תיכנס. -אלך ברגל.‬
‫אני לא רוצה שהם יתפסו אותך.‬
‫לא יתפסו, כי אני הולך במהירות מרבית.‬
‫ואם הם ירוצו?‬
‫לא ירוצו. הם לא ייראו מגניבים אם ירוצו.‬
‫תשמור על עצמך, טוב?‬
‫זה ביטוי חסר משמעות, כי זה לא באמת תלוי... בי.‬
‫יש בזה משהו.‬
‫קפה? -אני כבר מאחר.‬
‫אז עוד חצי שעה לא תשנה.‬
‫הם יחשבו ששוב יש לי הנגאובר.‬
‫זה נכון?‬
‫כן, אבל אני לא רוצה שהם יחשבו ככה, נכון?‬
‫זה די חשוב.‬
‫חשבתי על ההתאבדות של אבא. משהו לא מסתדר לי.‬
‫מניסיוני, נדיר שזה מסתדר לבני המשפחה.‬
‫אבל כל הפילוסופיה שלו, המקצועית,‬
‫הייתה "אל תיתנו להם הרגשה שהם ננטשו".‬
‫הוא באמת ובתמים האמין שאפשר להציל אנשים פגומים.‬
‫מי מרגיע את זה שמרגיע?‬
‫זה מקומיקס של סנופי.‬
‫תקשיב. לא היה בבעלותו אקדח, סת'.‬
‫בדקתם טביעות אצבעות?‬
‫אולי מישהו נכנס לשם, מטופל למשל, ודאג שזה ייראה כמו התאבדות?‬
‫זה סתם אקדח רחוב מחודש. אין שום דרך לאתר את מקורו.‬
‫מה עם בדיקות מז"פ?‬
‫שרידי אבק שרפה על ידיו? אלה דברים שאפשר לגלות.‬
‫כן, אפשר, אבל יש עומס, לאז.‬
‫והתאבדויות, צר לי לומר, לא נחשבות דחופות.‬
‫מי היה רוצה להרוג את אבא שלך?‬
‫קודם הסיפור עם קסנדרה רודס, שקרה לפני 25 שנה...‬
‫קראת בכלל את תיקי המשטרה שנתתי לך?‬
‫אתה מחפש קשרים במקום שאין.‬
‫אתה בטוח?‬
‫סאטון, קסנדרה ואבא שלך קרו בהפרש של שנים.‬
‫אתה מנצל לרעה את החברות בינינו.‬
‫יש לך מזל שאני דלוק על אחותך.‬
‫- סודי פתוח -‬
‫- ארכיון תיק משטרה -‬
‫- תיק משטרה חשוד עיקרי: ניל קרופט -‬
‫- מקום הימצאו לא ידוע -‬
‫- קסנדרה רודס -‬
‫יהיו עוד, בן. גם הם יבואו אליך.‬
‫- שוחרר החשוד ברצח תלמידה, מהמשטרה נמסר שאין כיוונים נוספים -‬
‫אלוהים.‬
‫היי, ד"ר לאז. זה ניל.‬
‫ד"ר לזרוס.‬
‫הוא לא התלהב לבוא, אבל אמרתי לו שזאת הצעה שלך‬
‫ושתקפיד שזה לא יהיה יותר מדי... מטורלל.‬
‫כן, אני פשוט לא רגיל לכל הקטע של "דיבורים" בחדרים.‬
‫טוב...‬
‫אעשה כמיטב יכולתי לפשט את הדברים.‬
‫תשתה משהו. הוא יכול לשתות?‬
‫כן.‬
‫אני שותה. -אני לא רוצה לשתות.‬
‫פשוט תשתה משהו. -רדי מזה.‬
‫ניל, פשוט תשתה... -רדי מזה!‬
‫ניל... אני מציע שתשב כאן.‬
‫קסנדרה, כאן.‬
‫מושלם.‬
‫אז... טיפול זוגי, כן?‬
‫ניל, למה לא נתחיל בך? למה אתה חושב שאתה כאן?‬
‫זה היה הרעיון שלה. כדי לעזור למערכת היחסים שלנו.‬
‫בסדר. קסנדרה, אותה השאלה.‬
‫טוב, במפגשים שלנו תמיד עודדת אותי‬
‫לעמוד על שלי ו...‬
‫כתבתי ביומן קטן על כל יום ועל כל פעם שאני...‬
‫אני... אני יכול לדבר?‬
‫בבקשה.‬
‫אני סוגד לקסנדרה,‬
‫אבל לפעמים, לטובתה, מה שהיא צריכה...‬
‫הכול התחיל עם אימא שלה.‬
‫אלוהים. -אל תיאנחי, קסי.‬
‫גידלה אותה אימא ללא גבולות. תספרי לו.‬
‫היא הייתה יוצאת לרחוב, שוכבת עם גברים בשביל כסף...‬
‫לא נכון. -אל תשקרי לו.‬
‫היא שכבה עם גברים בשביל כסף.‬
‫אולי כדי לפרנס את ילדיה, אבל...‬
‫היית שם?‬
‫והם גדלו במחשבה שזה נורמלי.‬
‫אתה... היית מתאר את עצמך כאדם שצריך להיות בשליטה‬
‫באופן כללי בחיים?‬
‫יש לי בראש מחשבות על הדרך שבה העולם צריך להתנהל,‬
‫וכשהן שם, אני רוצה שהעולם יהיה בהתאם.‬
‫אחד מספיק. -אתה רואה?‬
‫אמרתי שאחד מספיק. -אני רוצה עוד.‬
‫אני מחזיק את המשקאות בגלובוס.‬
‫זה עוזר לי לזכור שמחוץ לחדר הזה,‬
‫יש... עולם גדול ורחב.‬
‫לאן היית הולך אם היית צריך מרחב?‬
‫להודו.‬
‫למה?‬
‫לחיות בזול, ללכת לאיבוד. אף אחד לא ימצא אותך שם.‬
‫כדאי שתלך. -אולי אלך.‬
‫לא תוכל לעזוב אותי.‬
‫אני יכול, אבל איך את תסתדרי, קסנדרה?‬
‫אני אסתדר.‬
‫בטח תהיי כמו אימא שלך, תמצצי לגברים.‬
‫תפסיק לומר את זה.‬
‫לא פלא שיש לך מטרידן. צריך להכיר באמת.‬
‫זה לא חלק מהחדר הזה, הצורך להשלים עם מה שאנחנו?‬
‫היא מצצה בשביל כסף.‬
‫היא לא רוצה להודות בזה, כי מי רוצה לחשוב שאימא שלו הייתה זונה?‬
‫אבל זה מה שהיא הייתה.‬
‫קסנדרה באה מזונה, וצריך להשלים עם זה‬
‫שלפעמים התפוח לא נופל רחוק מה...‬
‫ג'ן!‬
‫ג'ן.‬
‫הפסלון שאימא ואבא קנו בירח הדבש שלהם...‬
‫אני עם לקוחה.‬
‫היי.‬
‫סליחה.‬
‫זוכרת אותו? האימא המערסלת?‬
‫כן.‬
‫הוא היה במשרד של אבא, אבל הוא כבר לא שם. למה?‬
‫אין לי מושג. עכשיו בבקשה, לאז.‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, תמיד עודדת אותי לעמוד על שלי.‬
‫כתבתי ביומן על כל יום ועל כל פעם...‬
‫היינו היחידים שהסכימו לקנות את הדירה.‬
‫היא נשארה ריקה המון זמן.‬
‫חוץ מכל הזבל שנשאר בעליית הגג.‬
‫ביי. אני... אני יוצא.‬
‫כן, עדיין עם לקוחה.‬
‫היי.‬
‫תשע חרבות.‬
‫זהירות.‬
‫זאת סיבה לדאגה?‬
‫לא. ממש לא.‬
‫אוקיי.‬
‫טוב...‬
‫שוב אתה. -אני יודע. סליחה.‬
‫הזכרת שכאשר קניתם את הדירה,‬
‫לא ניקו את עליית הגג כמו שצריך.‬
‫נכון, אבל, חבר, אני באמצע הארוחה, צופה ב"ספירה לאחור".‬
‫קסנדרה, האישה שגרה פה לפני כן...‬
‫מה עשית עם החפצים שלה?‬
‫זה רק כמה ארגזים. הם בעליית הגג. למה?‬
‫נדמה לי שציינתי בפעם הקודמת... היא הכירה את אבי,‬
‫ומסיבות סנטימנטליות,‬
‫אני אשמח לראות מה היא השאירה.‬
‫אני לא יודע מי אתה. אתה בא לבית שלי...‬
‫יכול להיות שאתה גנב או נוכל או...‬
‫אתן לך את הארנק שלי, ותוכל להחזיר לי אותו כשאלך.‬
‫מפתח לרכב?‬
‫כן.‬
‫בסדר. בוא.‬
‫הפסלון הזה...‬
‫מה איתו?‬
‫הוא של קסנדרה?‬
‫כן, מעליית הגג.‬
‫הוא היה של אבי.‬
‫תכף תאמר שהטלוויזיה 65 האינץ' שלי הייתה של אביך.‬
‫הוא היה במשרד שלו.‬
‫אני רק יודע שאשתי אוהבת את זה.‬
‫זהירות כשאתה עולה.‬
‫הדברים שאתה רוצה נמצאים שם.‬
‫אלה? -כן, אלה שם.‬
‫שיט.‬
‫כשקנינו את זה,‬
‫חשבתי שזה יכול להיות חדר משחקים,‬
‫שאשים פה את הפלייסטיישן שלי, מקרר לבירה... אבל אני צריך לשפץ הכול כמו שצריך.‬
‫להתקין רצפה מחוזקת ו... נצטרך לשבור את המחיצה הזאת.‬
‫אלוהים יודעים למה היא סגרה את זה. האישה הטילה על זה וטו.‬
‫אמרה שלא תראה אותי לעולם.‬
‫אמרתי, "את אומרת את זה כאילו זה רע".‬
‫היא סגרה את זה? קסנדרה?‬
‫כן, תדפוק על זה. בצד זה לבנים, וכל הקטע באמצע רק לוח גבס.‬
‫יש משהו מאחורי זה.‬
‫מה?‬
‫אתה חייב לבדוק.‬
‫אבל אנחנו חייבים לבדוק עכשיו.‬
‫צריך לבדוק!‬
‫זוז מהדרך, מטורף! זוז מהדרך.‬
‫באמת יש שם משהו.‬
‫זה כבד.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, טיפה מזועזע.‬
‫למה באת לכאן?‬
‫קסנדרה הייתה אחת המטופלות של אבא. אני מפנה את המשרד שלו.‬
‫ראיתי את שמה באחד התיקים. הסתקרנתי.‬
‫ואם הגופה היא של ניל? החבר, ניל קרופט?‬
‫הוא נעלם כשהיא נרצחה.‬
‫אבל אם זה היה הוא שם למעלה... לא יכול להיות שהוא רצח אותה.‬
‫בוא לא נקדים את המאוחר. עדיין לא ידוע של מי הגופה.‬
‫אתה מבין שנצטרך לגבות הצהרה?‬
‫תיכנס למכונית.‬
‫אני צריך אוויר, סת'.‬
‫תיכנס למכונית המזדיינת, מזדיין דפוק!‬
‫איך לעזאזל מצאת גופה?‬
‫השאלה שאתה צריך לשאול היא‬
‫איך לעזאזל המשטרה לא מצאה אותה ב-1999?‬
‫למה היית שם?‬
‫היי, שמוק. מדובר פה בעבודה שלי.‬
‫אתה חוזר, מתחיל לבקש כל מיני טובות מוזרות, בסדר.‬
‫אתה מתאבל, אני מתחשב בזה. אבל העניין נעשה רציני מאוד עכשיו.‬
‫אז כדאי שתתחיל לדבר, או שאתה ואני נסתכסך באמת!‬
‫בסדר, אני אספר לך את האמת.‬
‫ייתכן שנצטרך אלכוהול.‬
‫דיברתי עם אבא שלי.‬
‫ועם קסנדרה רודס.‬
‫אני יודע, הם מתים.‬
‫רוצה לפרט?‬
‫זה התחיל עם קסנדרה.‬
‫הייתי במשרד של אבא שלי. הייתי מותש.‬
‫שכבתי על הספה שלו, רק כדי... להיות במקום שלו...‬
‫העיניים שלי התחילו להיעצם, ואז פתאום...‬
‫ואז היא נכנסה, קסנדרה.‬
‫כאילו היא באה לטיפול.‬
‫זה לא חלום?‬
‫לא חלום, לא.‬
‫סליחה, אתה על תרופות?‬
‫סת'.‬
‫בסדר. אז מה היא אמרה?‬
‫האישה המתה? -היא לא חושבת שהיא מתה.‬
‫היא חושבת שהיא באה לטיפול.‬
‫היא חושבת שאני אבא שלי, והיא אומרת...‬
‫שמעת אותי? אמרתי שיש לי מחשבות כאלה.‬
‫אז מה אתה עושה?‬
‫כי אתה לא אבא שלך.‬
‫די זרמתי עם זה. -למה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫חשבתי שאולי היא תעזור לי להבין למה אבא שלי התאבד.‬
‫והיא עזרה?‬
‫לא, היא... היא דיברה על המטרידן שלה,‬
‫ועל ניל, החבר שלה, שהיה שם היום.‬
‫טוב, אז איך אבא שלך נכנס לסיפור?‬
‫אתמול בלילה, חזרתי למשרד שלו.‬
‫חשבתי על הלוויה שלו, על סאטון.‬
‫כל מיני מחשבות. ואני שומע מין...‬
‫אני מרים את המבט.‬
‫והוא שם.‬
‫מה הוא אומר?‬
‫הוא אומר...‬
‫יהיו עוד, בן.‬
‫עוד אנשים שנרצחו.‬
‫כמו קסנדרה.‬
‫וכמוני.‬
‫הוא אמר מי הרג אותו?‬
‫לא.‬
‫שאלת?‬
‫לא.‬
‫אני יודע שכל זה נשמע לא שפוי.‬
‫אבל איך מה שקרה היום מסתדר אם אני משקר?‬
‫אני מניח שיש רק דרך אחת לגלות.‬
‫אז כאן היה הפסלון.‬
‫ניל דיבר, קסנדרה... התרגזה.‬
‫הערות על זה שאימא שלה הייתה זונה. ולפתע היא תופסת את הפסלון ו...‬
‫היה עליה הצעיף האדום, זה שאיתו רצחו אותה.‬
‫אז אתה אומר שהיא הרגה... מצטער, אולי הרגה‬
‫את האיש שחשוד ברצח שלה.‬
‫והרצח הזה, שאולי קרה לפני 25 שנה,‬
‫אתה ראית אותו קורה היום.‬
‫לאז... -אני יודע איך זה נשמע, סת'. טוב?‬
‫אם מטופל היה אומר לי דברים כאלה, הייתי מודאג.‬
‫מחוץ לחדר הזה, אני אדם רציונלי, אבל כאן...‬
‫בסדר.‬
‫בוא נשחזר את התנאים,‬
‫את התנאים המדויקים שבהם הם מופיעים.‬
‫צריך לעצום עיניים?‬
‫כן.‬
‫והם פשוט מופיעים?‬
‫יש קול לפני כן. תמיד קול לפני כן.‬
‫ואז, אז הם מגיעים.‬
‫בסדר, לאז. אין לי שום הסבר.‬
‫אני רק יודע שאני לא יכול לספר לקולגות שלי‬
‫שראית גבר, שמת כנראה,‬
‫מותקף על ידי אישה, שמתה בוודאות,‬
‫במשרד של אביך המת,‬
‫שאומר, דרך אגב, שהוא לא מת בהתאבדות‬
‫ושאנחנו צריכים לחפש את הרוצח שלו.‬
‫אני הולך להשתין.‬
‫- שיח הערער אובדן התמימות מאת סי סי ארנולד -‬
‫אתה לא יכול לספר שאתה רואה רוחות, בן.‬
‫יכניסו אותך לבית משוגעים.‬
‫סת'?‬
‫אני יודע שאסור לומר "בית משוגעים" בימינו.‬
‫יש לזה קונוטציות משפילות או משהו.‬
‫אבל איש כבר לא יודע איך לקרוא לשום דבר,‬
‫במיוחד אנשים בגילי. טוב, בגיל שהייתי.‬
‫איך ייתכן שאתה כאן?‬
‫קברנו אותך.‬
‫מה קורה לי, אבא? למה אני רואה אותך?‬
‫למה אתה חושב? -אני לא מטופל.‬
‫כולם מטופלים, בן. בחדר הזה או מחוצה לו.‬
‫אז מה שלומך?‬
‫טוב. כן, טוב. חוץ מזה שאני רואה אנשים מתים.‬
‫כן. ספר לי על קסנדרה.‬
‫בפעם האחרונה שהייתה פה,‬
‫היא ריסקה לחבר שלה את הראש בפסלון.‬
‫באמת?‬
‫כן, במשרד הזה.‬
‫טוב, תמיד עודדתי אותה לעמוד על שלה.‬
‫היא מתה שנה אחרי סאטון. היא אמרה לי שמישהו עוקב אחריה.‬
‫ואם יש קשר?‬
‫קסנדרה, ניל...‬
‫הם חושבים שאני אתה.‬
‫הן נכנסות לכאן... רוחות הרפאים האלה,‬
‫וזה כמו שחזור,‬
‫כמו מכונת זמן.‬
‫כל הידע המקצועי שלי אומר לי שזה לא יכול לקרות,‬
‫שמוחי מתעתע בי, אבל אני רואה אותם.‬
‫ממש מולי. -בסדר.‬
‫כן, בוא נעלה השערות.‬
‫האנשים האלה מדברים‬
‫כפי שהם דיברו במפגשים איתי.‬
‫והחדר הזה שמע כל כך הרבה סיפורים.‬
‫סיפורי סבל שסופרו כל כך הרבה פעמים עד שהם נספגו בתוך הקירות,‬
‫הפכו לחלק מהמבנה שניסה להכיל אותם.‬
‫ועכשיו, מה? הם יוצאים מהקירות כי אתה מת?‬
‫ייתכן.‬
‫אתה אומר שהם חושבים שאתה אני,‬
‫אבל זה אומר שהם חיים בהווה.‬
‫בהווה שלהם.‬
‫אז הם לא רוחות רפאים. רוחות רפאים יודעות שהן מתות.‬
‫אתה יודע שאתה מת?‬
‫אבל אני רוח הפסיכיאטר של העבר‬
‫שבא לבקש נקמה. "לעזאזל, איפה השלשלאות שלי?"‬
‫אבא. אבא, בבקשה.‬
‫מצטער. אני לא יוצא הרבה.‬
‫אתה מתגעגע לזה, נכון?‬
‫אתה ואני, מלבנים עניין.‬
‫אבל אתה פסיכיאטר.‬
‫אתה יודע שהמוות סופי,‬
‫שאתה ואני לעולם לא נהיה שוב יחד.‬
‫וזה משהו שקשה לשנינו להשלים איתו.‬
‫אז אתה אומר...‬
‫שאני מתגעגע אליך כל כך שאני יוצר אותך?‬
‫מי רצח אותך? בבקשה, אבא, בבקשה.‬
‫אם לא התאבדת, אתה חייב לדעת מי הרג אותך.‬
‫אבא, מי רצח אותך?‬
‫אני לא יודע. -בבקשה, אבא, בבקשה.‬
‫אם לא נהרגת בהתאבדות, אתה ודאי יודע מי הרג אותך.‬
‫ואם מישהו רצח אותך,‬
‫אז ייתכן שיש לזה קשר לרצח של סאטון.‬
‫בבקשה.‬
‫סאטון היפה שלי.‬
‫כתבת... "זה לא נגמר"‬
‫בפתק.‬
‫זה קשור לסאטון?‬
‫אבא?‬
‫אבא? אבא, זה קשור לסאטון?‬
‫לאז.‬
‫אתה בסדר?‬
‫עם מי אתה מדבר?‬
‫בוא נלך מפה.‬
‫שוב אופה?‬
‫כן.‬
‫ביררתי על שיח הערער.‬
‫זה רק ספר, ג'ן. לא הייתי צריך להזכיר את זה.‬
‫לא, תקשיב.‬
‫בארצות מסוימות הוא מסמל גלגול נשמות.‬
‫יש תרבויות ששורפות את הגרגרים שלו,‬
‫והעשן משמש לסוג של טיהור פולחני.‬
‫ויש כאלה שחושבים שהוא עוזר לעודד מגע עם עולמות אחרים.‬
‫ויש גם פרשנות אפלה יותר.‬
‫שהיא?‬
‫שעץ הערער מסלק שדים.‬
‫זה קשקוש.‬
‫לא, אבל ייתכן שהוא הניח אותו שם כמסר.‬
‫אתה חושב שנכנס לו לראש הרעיון שהוא יכול להיות איתה שוב?‬
‫ייתכן. הכול ייתכן.‬
‫אתה חושב שהוא חשב שהוא וסאטון יכולים...‬
‫ג'ן!‬
‫אני מצטער. אני עייף. אני עולה לחדר.‬
‫- הבלשית אליסון בראון -‬
‫יבוא.‬
‫אם במז"פ יזהו רשמית את הגופה כניל קרופט,‬
‫אני חושב שאנחנו צריכים לשקול את האפשרות שזה כלי הרצח.‬
‫ואם היא הרגה אותו,‬
‫אז מי הרג אותה?‬
‫כתבת "זה לא נגמר" בפתק. זה קשור לסאטון?‬
‫אבא, זה קשור לסאטון?‬
‫- ברכות מחזור 98' -‬
‫שלום?‬
‫ג'ואל לזרוס?‬
‫סליחה. לא הייתי צריך להיכנס.‬
‫נקשתי.‬
‫אתה רוצה לימונדה?‬
‫אני יודע מה אתה חושב עליי. או מה חשבת עליי לפחות.‬
‫תנחומיי, דרך אגב. על אביך.‬
‫תודה רבה.‬
‫וכן...‬
‫הרבה זמן חשבתי שרצחת את אחותי.‬
‫לא היית היחיד.‬
‫מוזר לשאול שאלה כזאת כששותים לימונדה, אבל...‬
‫רצחת אותה?‬
‫לספר לך איך הכרתי את סאטון?‬
‫והיא הייתה בחורה מקסימה, דרך אגב. מנומסת מאוד.‬
‫היא חיפשה כלב.‬
‫ראזלס, הכלב של סבא וסבתא שלך.‬
‫עזרתי לה לחפש בכל הגנים והחצרות.‬
‫בסוף מצאנו אותו. היא שמחה כל כך.‬
‫והיא הביאה לי את כלב הצעצוע הזה כאות תודה.‬
‫לא הבנתי למה היית ברחוב שלנו.‬
‫ראו אותך מסתובב ברחוב שלנו בלילה שבו היא מתה.‬
‫"מסתובב." אתה רואה?‬
‫שפה של עיתונים.‬
‫"המוזר", "המתבודד".‬
‫כל אחד שקצת שונה, זה מפריע להם.‬
‫הייתה נגדך תלונה קודמת,‬
‫שגנבת תחתונים מבית של נערה, אז זה לא היה חסר בסיס.‬
‫מעולם לא עשית משהו לא רציונלי?‬
‫הייתי צעיר.‬
‫אז למה היית שם?‬
‫ג'ואל...‬
‫הייתי בן 20 פלוס.‬
‫עדיין בתול.‬
‫ונדלקתי על האישה ממספר חמש.‬
‫לא הייתי נער שבטוח בעצמו, אבל שמעתי אותה בדואר לפני כן,‬
‫והיא אמרה שהיא תצא בערב ההוא,‬
‫אז ניסיתי ליצור דרך לדבר איתה.‬
‫חשבתי לציין שיש בעיה באוטו שלה.‬
‫בעיה שאני יצרתי.‬
‫הבעיה הייתה שלא ידעתי מתי בדיוק היא תצא.‬
‫טוב.‬
‫ברור שראיתי את כולכם יוצאים לנשף קודם לכן.‬
‫סיפרתי את זה למשטרה.‬
‫אמרתי להם גם שמאוחר יותר ראיתי את בילי מקינטייר‬
‫חוזר לבית שלכם ברכבו ואת אחותך נכנסת לתוכו.‬
‫בילי?‬
‫נראה שהוא כעס עליה.‬
‫היה ביניהם ויכוח די סוער.‬
‫בילי צעק עליה ואז טס משם כמו נהג מרוצים.‬
‫אז מה עשית אחרי שראית את זה?‬
‫שום דבר.‬
‫זה היה אירוע קטן בערב שלי.‬
‫הנחתי מה שכל אחד היה מניח, מריבה קטנה בין בני זוג.‬
‫והלכת הביתה? -כן.‬
‫במקום לחכות לאישה במספר חמש?‬
‫נכנסת לבית שלי בלי רשות.‬
‫התקשרתי למשטרה?‬
‫לא.‬
‫הצעתי לך לימונדה ועניתי על השאלות שלך.‬
‫אז אם אתה רוצה לחקור אותי כאילו חזרנו ל-1998...‬
‫אני מציע שתלך.‬
‫אני רוצה לקחת את הדובי של סאטון.‬
‫אני אביא לך אותו.‬
‫הייתי צריך לעבור מכאן,‬
‫אבל זה היה נראה כמו אשמה.‬
‫חשבתי שזה ידעך.‬
‫בילי מקינטייר לא החמיץ שום הזדמנות להכפיש אותי.‬
‫והמשטרה סימנה אותי מהיום הראשון.‬
‫בכל פעם ששודדים מישהו, נוגעים במישהו, נחש את מי הם באים לחקור.‬
‫עדיין יש שמועות, באינטרנט.‬
‫אין שמץ של ראיה, אבל לא אכפת להם.‬
‫אתה יכול לדמיין איזו הרגשה זאת...‬
‫כשאנשים מביטים בך בחשדנות?‬
‫אפילו עכשיו.‬
‫יו, מה קורה?‬
‫שאלה אקראית. אתה עדיין מדבר עם בילי מקינטייר?‬
‫וואו, מאיפה זה בא? ראית אותו בחיזיון?‬
‫הוא היה בלוויה של אבא שלך, אבל הלך די מהר.‬
‫אתה עדיין יודע מה המספר שלו? -כנראה, אם לא החליף אותו.‬
‫אני מניח שאוכל לבקש ממרגו.‬
‫אימא שלו בטח יודעת, אבל אתה מתכוון להתקשר אליו ככה סתם?‬
‫למה לא? יצרתי קשר עם בלה, אז למה לא עם בילי?‬
‫תן לי לחשוב. כי בילי היה שמוק.‬
‫כן, יש בזה משהו.‬
‫אבל אם הייתי מפסיק לדבר עם שמוקים, לא הייתי מדבר אי...‬
‫יפה מאוד.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫- שם קובץ: ד"ר ג'ונתן לזרוס תיק מספר 4899 -‬
‫- בדיקת שרידי אבק שרפה רשמית ממצאים ראשוניים -‬
‫סאטון?‬
‫היי, אבא.‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬