‫- רייצ'ל לזרוס 1953 - 1992 -‬
‫- סאטון לזרוס 1980 - 1998 -‬
‫לאזרוס מאת הרלן קובן‬
‫לאז.‬
‫מה אתה עושה? -מצטער.‬
‫לאז!‬
‫לאז, לא. שתית יותר מדי.‬
‫לאז. -זוזי מהדרך!‬
‫אני אשבור לך את השמשה הקדמית.‬
‫תכבה את המנוע. -זוזי מהדרך!‬
‫אני רצינית לגמרי. אל תנסה אותי.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה היה בחדר של סאטון בלילה שבו היא מתה‬
‫וזה היה אצל אולסן הבן זונה,‬
‫היה בבית שלו.‬
‫הוא נתן לי אותו לא מזמן.‬
‫כן, אני יודעת. -כלומר, אלוהים!‬
‫הייתי כל כך ממוקד בבילי ובהצלת אולסן הלילה.‬
‫הוא היה ממש ליד הגופה של מרגו!‬
‫רגע, אתה חושב שאולסן הרג את סאטון ואת מרגו?‬
‫אני לא חושב שהרג. אני יודע שהרג.‬
‫לאן התכוונת ללכת?‬
‫אני יודע איפה הוא.‬
‫הוא בביה"ח, אז אני הולך להראות לו את זה‬
‫ולומר שאני יודע מה עשה!‬
‫כן, בסדר. זה לא יעבוד.‬
‫אבל הוא הרג את אחותנו, ג'ן.‬
‫ואני הצלתי את חייו הלילה. הצלתי אותו!‬
‫היי, אם תראה את זה לאולסן לפני שהמשטרה תתפוס אותו,‬
‫אתה רק תיתן לו התרעה.‬
‫נכון.‬
‫היי, אבל עלית על משהו.‬
‫אז בוא ניקח את זה למי שידע מה לעשות עם זה.‬
‫היי, זה אני. -כן, אנחנו פה.‬
‫מה לכל…‬
‫היי. -היי.‬
‫תמיד טוב לראות אותך.‬
‫אבל אני מנחש שב-3:30 בבוקר, משהו קורה.‬
‫בוא תראה את זה.‬
‫לא, אל תעשה לי את זה שוב. -סת', בלי שדים, בלי רוחות.‬
‫אני מבטיח שזה לגמרי אמיתי.‬
‫רק תסתכל על זה.‬
‫פה. אתה רואה את זה?‬
‫כן.‬
‫ותראה מה אולסן נתן לי לפני כמה ימים.‬
‫זה היה בחדרה בלילה שבו היא נרצחה.‬
‫אנחנו יודעים איפה הוא.‬
‫- יחידת טראומה -‬
‫- תוכנית מחלקה סם אולסן -‬
‫אוקיי, צריך לקחת אותו למסדרון מהר ובשקט ככל האפשר.‬
‫זה מגוחך, אנחנו רק יושבים. -יש תהליך, לאז.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫תודה, ואנחנו רוצים את קלטת הווידאו.‬
‫אין בעיה. מה עם אולסן? עצרתם אותו?‬
‫נפעל לפי הנהלים, ג'ואל.‬
‫טוב? אנחנו לא פועלים בלי הכנה ומאלתרים.‬
‫אנחנו נקבל צו.‬
‫אמרת זאת לפני שעתיים.‬
‫יש תהליך. -גם את זה אמרת.‬
‫כי יש.‬
‫בסדר.‬
‫אם כבר מחכים, הרוצח של סאטון הרג גם‬
‫את קסנדרה, את הארי ואת מרגו,‬
‫וזאת אומרת… -סליחה. הארי? מי זה הארי?‬
‫הארי נאש.‬
‫כומר הורשע בהריגתו, אבל אני לא חושב שהוא עשה את זה.‬
‫חוץ מזה שהכומר הכחיש את זה.‬
‫כי סאטון, קסנדרה, הארי ומרגו, כולם היו קשורים לאבא שלי,‬
‫אז אולסן הרג אותו גם כן.‬
‫אלוהים אדירים, לאז.‬
‫איש לא הרג את אבא שלך.‬
‫הוא הרג את עצמו. זה הוכח. -הוא לא הרג את עצמו!‬
‫אתה… -בסדר! טוב. די.‬
‫תודה.‬
‫אני חושבת שמה שיש לך פה‬
‫על אולסן וסאטון משכנע, אבל לא חד משמעי.‬
‫איך התמונה הזו לא חד… -היי, תן לה לסיים.‬
‫לדוגמה, אמרת שזה היה בבית של אולסן.‬
‫כן, נכון.‬
‫וכשאולסן יאמר, "לא נכון. מעולם לא ראיתי את זה"?‬
‫תעשו בדיקות דנ"א. הדנ"א שלו יופיע עליו.‬
‫ואז עורכי הדין שלו יאמרו,‬
‫"מי אמר שזה הצעצוע שמופיע בתמונה?"‬
‫אבל זה היה של סאטון מילדות.‬
‫לסאטון היו שני כלבים. לכן היא נתנה אחד.‬
‫מה? לא נכון. -זה מגוחך.‬
‫למה שיהיו לה שניים? -זה מה שהם יגידו.‬
‫כן, זה… אוי, אלוהים.‬
‫הצו הגיע. לך להביא אותו לחקירה.‬
‫משטרה חמושה! הישארו במקומכם!‬
‫מהר, לפני שהוא יספיק להשמיד משהו.‬
‫כולם, תראו את עצמכם! -שאף אחד לא יזוז!‬
‫משטרה חמושה! -משטרה חמושה!‬
‫חכו שם! -משטרה חמושה!‬
‫ריק!‬
‫ריק! -משטרה חמושה! לא לזוז!‬
‫ריק!‬
‫משטרה חמושה. צאו אלינו!‬
‫ריק!‬
‫שום דבר?‬
‫לא פה.‬
‫טוב, מהמסד עד הטפחות. תעשו חיפוש יסודי, ואני מתכוון יסודי.‬
‫מה?‬
‫מה, הוא נעלם?‬
‫כן, אין לו זכר. -גאוני.‬
‫גאוני. תפעל לפי הנהלים ותן לו שפע של זמן‬
‫לברוח וללכת לאן שהוא רוצה.‬
‫לאז, אני מצטער.‬
‫אז הכול בסדר.‬
‫אנחנו נתפוס אותו. טוב? אני מצטער.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני אלך אחריו.‬
‫היי.‬
‫או, וואו.‬
‫אולי תפסיק להתנהג‬
‫כאילו אתה האדם היחיד שמושפע מכל זה?‬
‫זה לא מה שקורה פה. -לא?‬
‫לא! גם לך יש… איך שלא נקרא להן,‬
‫רוחות שמתגלות לך?‬
‫לא. -אתה שוב מתחיל.‬
‫אתה בטוח שלך יש?‬
‫כלומר…‬
‫ואם זה לא אמיתי?‬
‫את חושבת שהאפשרות הזאת לא עוברת לי בראש כל הזמן?‬
‫שאני לא יודע שאולי אני שוב מאבד את השפיות?‬
‫בוא הנה.‬
‫טד שם לב לזה, סמל.‬
‫מה אלה לעזאזל?‬
‫בגדים. הלבשה תחתונה של בנות.‬
‫עבודה טובה. שימו בשקית. תבדקו את שאר התמונות.‬
‫כן, המפקד.‬
‫קדימה.‬
‫אבא?‬
‫מצטער, אבא.‬
‫סליחה, יש לך רגע?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫לא. תרים את הראש.‬
‫הסתכלתי לו בעיניים.‬
‫מצטער, אבא.‬
‫סליחה, יש לך רגע?‬
‫אם יש לי רגע?‬
‫רגע שחולף כה מהר.‬
‫הנה, הוא איננו.‬
‫אם יש לי רגע?‬
‫רגע שחולף כה מהר.‬
‫הנה.‬
‫הוא איננו.‬
‫סליחה, כן.‬
‫אפשר לדבר?‬
‫ודאי שאפשר.‬
‫אני כל הזמן חושב על סאטון.‬
‫אני כל הזמן מרגיש שהייתי יכול וצריך…‬
‫להיות שם ולמנוע את מה שקרה.‬
‫זה שהיא מתה, שהיא נהרגה, זאת אשמתי.‬
‫אשמתך? למה?‬
‫ראיתי אותה עוזבת את הנשף, ו…‬
‫ראיתי שהיא נסערת, אבל…‬
‫נשארתי.‬
‫ומה אתה רוצה שאעשה בקשר לזה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני מניח שאני רוצה אישור.‬
‫מה? שמותה של סאטון היה באשמתך?‬
‫לא!‬
‫אתה רוצה מחילה.‬
‫"סלח לי, אבי."‬
‫לא האב הנכון, חוששני.‬
‫כל מה שאני יכול להציע זה בתחום המצפון.‬
‫למשל, בעניין ההבטחה שלך ללוות את אחותך הביתה,‬
‫היחיד שיכול לסלוח לך הוא אתה עצמך.‬
‫כי רק אתה…‬
‫יכול להסביר…‬
‫את ההחלטות שלך שמציקות לך עכשיו.‬
‫אני מתגעגע אליה.‬
‫תמיד היינו יחד.‬
‫כן.‬
‫כן, כי היא התאומה שלך.‬
‫כי גדלתם יחד יש מאין.‬
‫ופתאום כאילו חצי מהחיים שלך נעלמו, אבל…‬
‫אתה עדיין כאן.‬
‫וזה כואב.‬
‫ואתה ואני צריכים ללמוד לחיות עם זה.‬
‫אתה בסדר, בן?‬
‫למה נתת לזה לקרות?‬
‫למה לא עזרת לי? למה?‬
‫בסך הכול היית צריך לומר, "זאת לא אשמתך".‬
‫חשבת שאני אשם.‬
‫לא, אפילו לא לרגע.‬
‫אז למה לתת לילד שלא יודע לשחות לטבוע?‬
‫כי זה מה שעשית! אתה!‬
‫אבא שלי, האדם שהיה הכי חשוב לי‬
‫הטיל עליי את האחריות למותה של אחותי!‬
‫לא. -כן!‬
‫זה רק מה שאתה הרגשת.‬
‫ועדיין מרגיש!‬
‫זה לא מה שאני הרגשתי. מעולם לא. -אז למה לא הצלת אותי?‬
‫ג'ואל! -ראית באיזה מצב הייתי!‬
‫ג'ואל, מכל הלב, אני מכה על חטא. באמת.‬
‫אבל כשיש לך ילד, והילד הזה מת,‬
‫נפערת מין תהום לפניך.‬
‫כי הילדים שלך הם הילדים שלך. הם לא אמורים למות לפניך.‬
‫וזאת הייתה סאטון.‬
‫אבל גם אני הייתי הילד שלך.‬
‫אני יודע. אתה וג'נה, אכזבתי את שניכם.‬
‫אבל אותך במיוחד, כי ראיתי שהרגשת אחראי בדיוק כמוני.‬
‫אבל מתוך הבנה שהדרך היחידה לשלווה אמיתית‬
‫היא לעמוד מול עצמך ולסלוח לעצמך,‬
‫נהגתי בך בקשיחות, כפי שנהגתי בעצמי.‬
‫ואסור לשלוח נער לדרך כזאת לבדו.‬
‫הרגשתי שלא אכפת לך.‬
‫הייתי לבדי. התקשיתי להתמודד.‬
‫היה אכפת לי.‬
‫אבל מעולם לא הראית לי!‬
‫תמיד רציתי לחשוב שאתה…‬
‫יצאת מזה בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫אבל אני לא בסדר.‬
‫ג'ן, את כאן?‬
‫לאז, ראית את איידן?‬
‫אם ראיתי… -כן.‬
‫מתי? על מה אנחנו מדברים?‬
‫הוא לא חזר הביתה אתמול בלילה והוא לא עונה לטלפון.‬
‫ראית אותו?‬
‫כן. בסדר. -ראית?‬
‫כן. ג'ן, את יכולה לתת לנו רגע?‬
‫כן, בסדר.‬
‫סליחה. מה לעזאזל קורה פה? ראית אותו?‬
‫ג'ן, אל תזוזי. וכדאי שתתחיל לדבר מיד.‬
‫הוא בא אליי אתמול בלילה.‬
‫מה זאת אומרת? -ואז הסעתי אותו חזרה לבית שלך.‬
‫לא הסעת אותו חזרה לבית שלי. -כן, עמדת שם,‬
‫ממש ליד החלון, אז נסעתי משם.‬
‫הרגע אמרתי לך שהוא לא חזר הביתה!‬
‫וסליחה, למה שהוא ירצה לבוא אליך בכלל?‬
‫אמרתי לו להניח לך!‬
‫הוא עשה בדיקת אבהות.‬
‫זה היה מיוזמתו, טוב? לא היה לי שום קשר לזה. הוא…‬
‫הוא לקח מברשת שיניים שלי, לקח ממנה מה שצריך ושלח…‬
‫אתמול הגיעו התוצאות שהראו שאני אבא שלו, לא פול.‬
‫מה? -לא עכשיו, ג'ן.‬
‫תראי, אני מצטער. לא חיפשתי את זה.‬
‫אבל אנחנו…‬
‫נפגשנו רק פעם אחת אחרי שפול ואני הפכנו לזוג.‬
‫כן.‬
‫איידן של פול.‬
‫כן. פול גידל אותו.‬
‫תראי, אין לי שום כוונה לתפוס את מקומו.‬
‫באמת? -בלה, אני…‬
‫חבר'ה.‬
‫אני מצטער.‬
‫מצטער, פשוט…‬
‫חשבתי שתרצה לדעת. מצלמות אבטחה הראו‬
‫שהרכב של אולסן יצא מהעיר ונסע צפונה אמש.‬
‫לאן? אתה יודע? -איבדנו אותו ברגע שיצא מהעיר.‬
‫תוכל להראות לי? -כן.‬
‫קשה לראות משהו, אבל…‬
‫יש איתו מישהו.‬
‫כן, אבל האיכות גרועה ולא רואים מי.‬
‫לעזאזל. -מה?‬
‫זה המעיל שאיידן לבש אתמול בלילה.‬
‫תן לי לראות.‬
‫אבל… למה ש…‬
‫סליחה. אתה חושב שזה איידן?‬
‫הוא לא חזר הביתה אתמול. -טוב…‬
‫טוב, נבדוק.‬
‫גם אם הוא היה עם אולסן, לא בטוח שהוא איתו עכשיו, טוב?‬
‫נמצא אותו.‬
‫אעזור לפול לחפש אותו. תחכי לו בבית למקרה שיחזור.‬
‫הילד הזה הוא הכול בשבילי.‬
‫אתה לא קשור אליו. אתה לא אבא שלו.‬
‫שלא תעז לתבוע בעלות עכשיו.‬
‫בלה, לא התכוונתי… -כן התכוונת.‬
‫המשטרה סימנה אותי מהיום הראשון.‬
‫בכל פעם ששודדים מישהו,‬
‫נחש את מי הם באים לחקור.‬
‫אתה יכול לדמיין את ההרגשה‬
‫כשאנשים מביטים בך בחשדנות?‬
‫מצלמות אבטחה הראו‬
‫שהרכב של אולסן יצא מהעיר ונסע צפונה אמש.‬
‫עמדתי לצאת מהעיר.‬
‫הייתי בדרך לדוג צ'אר ארקטי.‬
‫- דיג צ'אר ארקטי באזור -‬
‫- טולווטר מסלול -‬
‫- 23 דקות (9 ק"מ) המסלול הכי מהיר -‬
‫סת'.‬
‫אולסן נעלם.‬
‫מצלמות לזיהוי לוחיות רישוי לא קלטו אותו.‬
‫אז הוא בטח מסתתר אי שם.‬
‫טוב, תמשיך לחפש. תסתכל על אלה.‬
‫זה מהסרטון, ואלה התמונות שמצאתם אצל אולסן.‬
‫החדר של סאטון.‬
‫כן.‬
‫- הרכב של אולסן כאן! -‬
‫גברתי, לאז מצא את המכונית של אולסן.‬
‫לא. לא!‬
‫לא! בשם אלוהים.‬
‫רגע, אני אתפוס את זה. תמשוך פנימה.‬
‫תרים שוב. בעדינות. אליך.‬
‫איך נהרוג אותו?‬
‫לא הורגים את מה שאי אפשר לאכול.‬
‫מחזירים למים.‬
‫והנה הוא הלך.‬
‫איידן.‬
‫איידן, לך לחכות במכונית שלי. ליד זו שבה הגעת.‬
‫אני רוצה להישאר. טוב לי פה.‬
‫איידן, אימא ואבא שלך מודאגים מאוד.‬
‫אתה אבא שלי.‬
‫אימא שלך ופול.‬
‫אני רוצה להישאר עם סם. -איידן!‬
‫לא רוצה ללכת הביתה. -רוצה שאני אטפל בזה?‬
‫סליחה?‬
‫תראה, שום דבר לא קרה, טוב?‬
‫לא היה כלום.‬
‫ואמרתי לו להתקשר הביתה ולהגיד שהוא בסדר.‬
‫אבל הוא רוצה קצת מרחב.‬
‫ומגיע לו. לכל אחד מגיע.‬
‫צולם בלילה שבו סאטון נהרגה. בפינה השמאלית העליונה.‬
‫על הבובה. אתה רואה את זה?‬
‫במשטרה ראו את זה והם בדרך לפה.‬
‫לך למכונית.‬
‫תסתלק!‬
‫לא עשיתי שום…‬
‫הרגת אותה!‬
‫שלא תעז להכחיש את זה!‬
‫אהבתי אותה!‬
‫אהבתי אותה והגנתי עליה.‬
‫בחייה ואחרי מותה.‬
‫אני מטפל בקבר שלה.‬
‫אף אחד לא טיפל.‬
‫אתה עזבת.‬
‫הובלתי אותך לשם כדי שתראה מה עשיתי בשבילה.‬
‫היי!‬
‫- סאטון לזרוס 1980 - 1998 -‬
‫איפה אתה?‬
‫רצחת אותה.‬
‫לא, אתה לא מבין.‬
‫תמיד נהגתי בסאטון בכבוד גדול.‬
‫ספר לי!‬
‫ספר לי מה קרה באותו הלילה!‬
‫פרצת לבית שלנו! איך?‬
‫איך? -הייתם משאירים מפתח מתחת לאבן.‬
‫הייתי נכנס ויוצא שנים.‬
‫זה לא היה משהו שפל.‬
‫הייתי נכנס רק כדי להיות בחדר של סאטון,‬
‫קרוב למקום שבו היא ישנה.‬
‫הכלב הזה…‬
‫היה איתה שנפגשנו בפעם הראשונה.‬
‫רציתי אותו למזכרת, כי היא עמדה לנסוע לאוניברסיטה.‬
‫בגלל זה באתי לשם. -שקרן!‬
‫באת לשם כדי להרוג אותה! -זה לא היה ככה.‬
‫זה לא היה ככה.‬
‫זה לא היה ככה. בבקשה, זה לא היה ככה.‬
‫סליחה.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה קרה?‬
‫בבקשה.‬
‫סאטון חזרה מוקדם‬
‫מהנשף,‬
‫ואני נשבע לך,‬
‫כשיצאתי מהחדר,‬
‫היא פתאום הייתה שם.‬
‫לא סתם הייתה, רצה לזרועותיי. -איך נכנסת?‬
‫היא באה אליי.‬
‫וזרועותיה היו סביבי,‬
‫סביב הצוואר שלי.‬
‫היא השליכה את עצמה עליי.‬
‫רד ממני.‬
‫היא נדבקה אליי.‬
‫אז נישקתי אותה.‬
‫החזקתי את הפנים שלה ונישקתי אותה עם כל האהבה בעולם.‬
‫אלוהים, בן זונה דפוק!‬
‫היא התחילה!‬
‫היא תפסה אותי!‬
‫היא ידעה מה היא עושה.‬
‫ואז שמעתי אותך חוזר הביתה.‬
‫לאז!‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫היא אילצה אותי.‬
‫נאלצתי להכות אותה עד…‬
‫למה נתת לה לעזוב את הנשף?‬
‫רד ממני!‬
‫אבא!‬
‫ג'ואל!‬
‫לאז!‬
‫תודה. תודה, בן.‬
‫מצאנו בבית של אולסן תמונות של החדר של סאטון,‬
‫של החפצים שלה.‬
‫כולן מהתקופה שבה היא נהרגה.‬
‫אז אולסן הוא הרוצח.‬
‫את איתי עכשיו?‬
‫אני איתך.‬
‫מה היית עושה אם לא היינו מגיעים כשהגענו?‬
‫אביך היה רוצה שאתמוך בך.‬
‫אתה יודע מה המספר שלי. אני תמיד זמינה.‬
‫הוא העריך אותך.‬
‫מקווה שאת יודעת.‬
‫הוא חסר לי.‬
‫איידן בסדר?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הוא לא מדבר איתנו.‬
‫לא, אל תתנצל.‬
‫אני לא… לא התכוונתי.‬
‫אני רק רוצה שתדעי‬
‫שאני תמיד אהיה לצידו.‬
‫אני דואגת לאיידן.‬
‫למה את דואגת?‬
‫כי הוא לא דומה לילדים אחרים או אהוב על הילדים האחרים,‬
‫או, לא יודעת, כי הוא נחשב מוזר.‬
‫אוקיי.‬
‫אני רק תוהה, בזמן המעט שבילית איתו,‬
‫אם אתה רואה בו משהו מעצמך במובן הזה.‬
‫לקית התמוטטות עצבים בגלל סאטון,‬
‫ושום דבר כזה לא קרה לאיידן, אבל אני…‬
‫אם היו לי בעיות לפני שסאטון מתה?‬
‫כן.‬
‫סליחה. חייבת לשאול.‬
‫התשובה הכנה היא שאני לא יודע.‬
‫כן.‬
‫אבא שלך דיבר איתו כמה פעמים. היו להם כמה פגישות.‬
‫אבל… איידן לא היה בעניין,‬
‫ואם הייתי מכריחה אותו, זה לא היה מועיל.‬
‫כן. לא.‬
‫הוא צריך לרצות לדבר.‬
‫אנחנו יכולים…‬
‫אנחנו יכולים להיות בקשר לגבי זה?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫אבל עליי לספר לפול, אז…‬
‫כמובן.‬
‫אני לא מבינה,‬
‫אתה יודע, איידן בסדר, תפסו את אולסן,‬
‫אבל עדיין אין הרגשה שסגרנו מעגל.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫כי שום דבר לא יחזיר את סאטון.‬
‫לא.‬
‫נראה שלזה אנשים במצבנו מתכוונים כשהם אומרים,‬
‫"עכשיו נוכל להתאבל."‬
‫אולי אנחנו שם עכשיו.‬
‫היי, ידעת שהיו לאיידן כמה מפגשים עם אבא,‬
‫כמטופל?‬
‫כן, מרגו סיפרה לי.‬
‫היא אמרה שאין ספק שיש לו בעיות רציניות, שהוא זקוק לעזרה,‬
‫אבל זה היה לפני שידענו שהוא…‬
‫לאז, אסור לך לחשוב שאתה אשם בבעיות של איידן.‬
‫אסור לך. איך ייתכן שאתה אשם?‬
‫בלי כוונה אולי. -היי, תקשיב.‬
‫לשניכם קרו דברים לא פשוטים.‬
‫אולי עכשיו אתם יכולים להתחיל להחלים, ביחד.‬
‫אתה רק יושב לך שם. אז אני מזמין?‬
‫בהחלט.‬
‫מה תשתה?‬
‫הרבה.‬
‫בסדר? -כן.‬
‫אפשר שתחבק אותי?‬
‫חזק יותר. -כן.‬
‫הלו? -היי. זה לאז.‬
‫רק תהיתי…‬
‫תודה. אני מעריך את זה.‬
‫באמת. -כן.‬
‫לאז, תרשה לי לומר שאני לרוב עובדת בשעות די נורמליות.‬
‫כן. בסדר. וזה לא נורמלי, נכון?‬
‫זה… זה די מאוחר.‬
‫מאוחר מדי, הייתי אומרת.‬
‫מאוחר מדי. -לטיפול.‬
‫לטיפול, בהחלט.‬
‫בסדר, כן.‬
‫ולמשקה?‬
‫וסתם לשבת יחד?‬
‫זה סותר את כללי האתיקה, נכון? -כן, אבל זה טוב.‬
‫זה טוב? -כן,‬
‫כי הערב,‬
‫לפני שהתקשרתי אליך, פתאום קלטתי ש…‬
‫אני יכול למצוא מטפל אחר,‬
‫אבל האם אמצא עוד אחת כמוך?‬
‫קרה משהו היום?‬
‫הרבה דברים. כן, יותר מדי.‬
‫כלומר, היום הזה דפק לי את השכל לגמרי.‬
‫אוקיי. אביא את היומן שלי‬
‫ונקבע לך… -לא. בואי לא נביא את היומן שלך.‬
‫בואי פשוט…‬
‫בואי פשוט נצא.‬
‫או נישאר פה.‬
‫או, אני לא יודע, אולי אפילו…‬
‫לא יודע. מה שאת רוצה.‬
‫בסדר.‬
‫זה לגמרי לא הולם.‬
‫סליחה. -ואני כבר לא המטפלת שלך.‬
‫ברור?‬
‫את כועסת.‬
‫אני אלך‬
‫ואביא לך פרטי התקשרות של שתי חלופות.‬
‫כועסת מאוד.‬
‫בסדר. אני רוצה להתנצל.‬
‫מעומק הלב!‬
‫אני מצטער.‬
‫ההתנצלות התקבלה.‬
‫שניהם טובים מאוד.‬
‫טוב, אז…‬
‫לאן נלך לשתות את המשקה הזה?‬
‫מה?‬
‫אולסן היה 300 ק"מ מפה ביום שאבא שלך מת.‬
‫זה אליבי ברזל.‬
‫הוא חזק. יש הוכחות ממוסמכות.‬
‫תהפכו את הבית שלו.‬
‫הוא שומר מזכרות. החצי השני של הפתק של אבא יהיה שם.‬
‫קיבלנו רק דף אחד. יש עוד. הוא בבית שלו, זה בטוח!‬
‫חיפשנו שם מהמסד עד הטפחות.‬
‫אין שם שום דבר שקשור לאבא שלך.‬
‫נכון שקשה להשלים עם זה,‬
‫אבל אין שום ספק, לאז.‬
‫אביך התאבד.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לאז, קדימה, חבר.‬
‫אני אוהב אותך, טוב? אז תסמוך עליי.‬
‫אולסן לא הרג את אביך.‬
‫איש לא הרג. הוא הרג את עצמו.‬
‫מה עם קסנדרה?‬
‫והארי ומרגו?‬
‫כן, הוא עדיין חשוד ברציחתם, אבל הוא…‬
‫הוא מודה רק בסאטון.‬
‫סת'.‬
‫סת', ראיתי אנשים שמתו.‬
‫ראיתי אותם כמו שאני רואה אותך עכשיו.‬
‫הם נרצחו. כולם.‬
‫ואבא שלי, שהיה ביניהם, אמר לי שגם הוא נרצח.‬
‫קדימה, חבר, קדימה. חייב להיות קשר בין כולם.‬
‫ראיתי את סאטון. סאטון באה אליי,‬
‫ואנחנו יודעים שאולסן רצח אותה.‬
‫אולסן לא הרג את אבא שלך.‬
‫אוקיי, בוא נראה אותך.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. שומשום, היפתח.‬
‫אבא, אני לא צריך שתגיד לי שום דבר. אני רק רוצה קצת הדרכה.‬
‫אנא.‬
‫דוקטור.‬
‫תן לי רגע. תן לי להתכונן.‬
‫חשבתי על זה כל היום.‬
‫אל תבוא לפני שאקרא לך.‬
‫רק רגע.‬
‫לא.‬
‫אני יודע מי את.‬
‫- שם: אימוג'ן קרסווד תיאור: נחנקה ע"י הרוצח -‬
‫- הורשע ברצח אימוג'ן קרסווד -‬
‫ארלו ג'ונס.‬
‫האיש שמעל מאוד באמון.‬
‫טוב, "לי נקם" אמר האל.‬
‫לי ולארלו ג'ונס!‬
‫היי, תראה.‬
‫הקשקוש המשמים והמוסרני של "הערער".‬
‫בוא נקריא אותו כל הפגישה הבאה שלנו.‬
‫אתה מבין,‬
‫אלוהים בא אליי,‬
‫ואתה יודע, עם כל מה שקורה הוא די עסוק,‬
‫אז הוא שאל אם אני מוכן לתת את העונש במקומו.‬
‫ואני אמרתי, "בשמחה רבה".‬
‫למעשה,‬
‫בוא נראה אם ד"ר לזרוס שלנו יצליח יותר מהאיש שעל שמו נקרא‬
‫ויקים את עצמו לתחייה.‬
‫לזרוס!‬
‫אני יודע מה אתה!‬
‫קדימה! -וזה לא נגמר!‬
‫- מתקשר עבודה -‬
‫לזרוס!‬
‫הלו? -מדבר ג'ואל לזרוס.‬
‫היי, ד"ר לזרוס… -כן. לא, תקשיב.‬
‫…לקח הרבה זמן. -ארלו ג'ונס. סתום את הפה!‬
‫אני צריך שתלך לחדר של ארלו ג'ונס מיד‬
‫ותאמר לי אם הוא שם.‬
‫אם הוא חי.‬
‫- יחידה פסיכיאטרית סגורה -‬
‫- זה לא נגמר -‬
‫זה נראה כמו סוף משפט, לא התחלה.‬
‫אז אולי‬
‫היה דף מספר אחת?‬
‫- ג'ואל וג'נה היקרים שלי… -‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬ ‬