EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Titta bort, titta bort
Programmet förstör din kväll Livet ditt blir kort
Varje gång kommer ännu en Eländesrapport
Så titta bort, titta bort Titta bort
Den lilla byn FBK Är full av folk med regler
Quagmires blir än en gång Kidnappade för juveler
Baudelaires vill dem rädda Men får ingen chans
Du kanske hoppas det blir bättre Men tyvärr är detta ingen dans
Bara titta bort, titta bort
Det blir bara skräck Och problem att överväga
Fråga en sansad person "Ska jag titta?" De kommer säkert säga:
Titta bort, titta bort, titta bort
Titta bort, titta bort
DEN BEDRÖVLIGA BYN: DEL TVÅ
Titta bort, titta bort
Tyvärr har jag dåliga nyheter som ni nog inte vill höra,
och det är att vissa gillar att höra dåliga nyheter.
Jag hörde att Olaf blev mördad i natt.
Jag hoppades han skulle brinna på bål.
Dåliga nyheter för en person kan vara goda nyheter för en annan.
Ibland kan det som verkar vara goda nyheter...
Blev Olaf mördad?
Olaf är inte mördad. Det var Jacques Snicket.
...i själva verket vara fullt av ledsamheter, elände och sorg.
Jag heter Lemony Snicket.
Historien om Baudelaires förföljer mig
så som min brors död förföljer mig i en dammig stad.
Det fyller mig med sorg och elände. Men ni har ingen orsak att känna som jag.
Titta bort. Det här är inget som ni borde se.
Kom. Det här är inget som ni borde se.
Inte så fort. Det är inte coolt att föra bort misstänkta från brottsplatsen.
Misstänkta? Det måste ha varit du.
Det är extra inte coolt att inte hålla med detektiv Dupin.
-Du heter inte Dupin, utan... -Tystnad! Samlas här!
Äldsterådet har sammankallat till detta nödmöte.
Det har varit många nödmöten på sistone. Jag har hamnat efter.
Det är imperativt att vi diskuterar detta mystiska mord.
Jag tycker inte att det är imperativt utan absolut nödvändigt.
"Imperativt" betyder "absolut nödvändigt", Esmé.
Jag heter inte Esmé utan Sarah Petunia Alexandra Maryellen.
-Var det så hon sa igår? -Men kalla mig konstapel Luciana.
Det är min plikt att låsa in fångar i fängelset,
och Jacques var säker i sin cell igår.
Vem är Jacques?
Det är mitt smeknamn för greve Olaf.
Jag har den enda nyckeln till fängelset, så hans död är mystisk.
Jag älskar mysterier.
Speciellt när det sker i en mysig by
och detektiven har en rolig röst.
Ni har rätt, mögliga gamlingar.
Men lyckligtvis är jag en snygg detektiv med ett ansikte som passar på tv,
och jag har redan löst gåtan.
Så spännande!
Det är hemskt. En oskyldig har dött.
Jag är chockad med. Men ni vet att Omar inte var oskyldig.
Greve Olaf.
Namnet ger mig rysningar.
Det buskiga ögonbrynet, tatueringen av ett öga.
-Inte ett öga. Det var bokstäverna FBK. -Det verkar inte vettigt.
Varför skulle Olaf tatuera stadens namn på fotleden?
Vi vet inte. Men vi vet att han är den riktiga Olaf.
Och polisen är Esmé Solkig.
De kidnappade Quagmire-barnen och mördade Jacques Snicket.
Kissemissarna har fått spel. Jag är en lagens man.
Jag skulle inte skada en fluga.
Men betänk detta.
De pekar sina beniga små fingrar mot mig,
eftersom de till 100 %
är mördarna.
Det kan de inte vara. De är barn.
Du måste ha bevis för den upprörande och stiliga anklagelsen.
Correcto, damsnuten.
Det är inte coolt att anklaga folk för mord utan att ha bevis.
Lyckligtvis är jag en bra detektiv som har hittat bevis.
Föräldralösa är tvivelaktiga.
De kommer in i er by, smyger in i fängelset.
De dödar och plundrar. Med hjälp av de här!
Blå fåglar. Blå himmel. Blåbärspaj.
Ritningar!
Det är vad Baudelaires använde för att hitta en svag punkt i väggen
så de kunde använda...
Vad är det där?
Jag tror det är nåt slags mekanisk manick.
Ja. En mekanisk manick så ond
att Baudelaire-barnen använde den...grejen.
De slog ett hål i fängelseväggen.
Kröp in på onda kattassar.
Och släckte greve Olafs ljus den natten med sitt bus.
Föräldralösa.
-Det var chockerande. -Han har fel.
Är ritningarna och den mekaniska manicken inte era?
-Jo. Men vi är inga mördare! -Hon har rätt. De är inga mördare.
De är medbrottslingar.
-Det betyder "en som hjälper mördare". -Vi vet!
Vad pratar du om?
Prata med dem om vad du pratar om.
Jag pratar om tandmärken på greve Olafs kropp.
Det finns bara en som är så ocool att hon skulle bita ihjäl nån.
Mördaren som mördade greve Olaf genom mord
är ingen annan än Sunny Baudelaire!
Hon har ovanligt vassa tänder, men...
Hon är en mördare.
En mördarbaby med dödliga tänder. Digga gaddarna.
Hon har inte bitit ihjäl nån. Detektiv Dupin ljuger.
Istället för att kasta anklagelser på coola detektiver
kanske ni föräldralösa borde lyssna på anklagelserna som kastats på er?
Si. Si. De borde ge alla en alpacka.
Ja! Vänta. Vadå?
-Alibi? -Ja! Alibi!
Var var ni i natt mellan skymning och gryning?
Vi var i Hectors hus.
-Han bekräftar det. -Säg att du var med oss.
Tja... Tja, jag... Jag...
-Hector, snälla. -Hector, vi väntar.
Nej. Inte igen.
Åh, nej.
Hector.
Det är sant! Barnen var med mig. De är inga mördare.
Varifrån kom de här föremålen?
Försåg du dem med olagligt material,
-i strid mot FBK:s regler? -Hector gjorde ingenting.
Drar ni in en oskyldig i era smutsiga affärer?
Det var lågt, riktigt lågt.
-Vi har hört nog. Bevisen är tydliga. -Vi har adopterat mördare.
FBK kan inte längre vara förmyndare för så hemska föräldralösa.
Rättegången är över. Jag tycker vi bränner dem på bål!
Vänta lite. De är bara barn.
Jag vill inte vänta. Det handlar om mördare. Jag tycker vi bränner dem nu!
Vänta lite.
Vi kan inte bara bränna folk på bål när vi vill. Vi är civiliserade människor.
-Efter middagen? -Okej.
Jag förvarar dessa blodtörstiga i fängelset.
-Vi går ingenstans med dig. -Motsätter ni er gripandet?
Vi kan göra det på det tysta sättet.
Eller så kan det bli högljutt.
Vi ses vid bålet.
PRÅNGLANDE PENGAFÖRVALTNINGEN
Ja.
-Luktar det rök? -Det finns hickory i dumplingen.
-Bildligt sett. -Jag känner alltid lukten av rök bildligt.
-Jag hörde av herr Poe. -Du jobbar för honom.
Han måste stanna längre än han trodde. Nåt är fel.
Det står inget i tidningen.
GREVE OLAF DÖD!
-Är Olaf död? -Våra problem är över.
Greve Olaf är inte död.
Det är Jacques Snicket.
Problemen har precis börjat.
-Jag tar motorcykeln. -Jag tar sidovagnen.
BERÖMD SKÅDESPELARES/SKURKS KROPP FUNNEN
Baudelaires. Jag är så ledsen. Jag borde ha förstått.
Barn med er problemfyllda bakgrund hamnar ofta i fängelse.
-Jag anklagar mig själv. -Vi är oskyldiga.
Vi blir brända på bål för ett mord Olaf begått.
Hör på er själva.
Ni skyller allt på denne Olaf,
och nu påstår ni att han är skyldig till mordet på sig själv?
Jag tycker det är lite svårt att svälja.
Kan du betala borgen med vår förmögenhet?
-Eller anlita en advokat? -Nej.
Er förmögenhet får inte röras förrän Violet är myndig,
vilket verkar otroligt nu.
Den får inte användas till brottslighet. Ta ansvar för era handlingar.
-Speciellt du, Sunny. -Tänker du inte hjälpa oss?
-Varför är du här? -För att ta farväl.
Farväl.
EFTERLYST GREVE OLAF
Tack för att du gav mig tid med mina klienter.
Det är förfärligt.
Olaf var hemsk. Jag fattar inte att han är död.
Fatta det, pappa Poe.
Han är lika kall som en snögubbe som äter iskuber i en igloo.
Där är du, älskling. Jag menar, polischefen.
Du är polischefen.
-Assisterande? -Detektiv.
Visst, det går bra. Jag hittade en reporter där ute.
Hon vill göra en intervju. Kom.
Eleanora Poe, chefredaktör för Daily Punctilio.
Älskling.
-Arthur? -Eleanora.
-Vad gör du här, mitt livs kärlek? -I affärer, mitt hjärta.
-Du, då? -Jag är här i affärer.
Vi kunde ha samåkt.
-En tragiskt lång resa. -En tragisk tilldragelse.
Det är århundradets story.
"De föräldralösa Baudelaires är nu mördare."
Den har allt. Äventyr. Brott. Moraliskt dilemma.
Jublar världen över att brottslingarna har fångats
eller suckar man av lättnad över att en frånstötande skurk är död?
-"Frånstötande"? -Det betyder "förfärlig och äcklig".
Jag hörde att den kissemissen var otroligt snygg.
Jag skulle inte säga snygg.
Han hade ett otroligt oborstat ögonbryn.
Nej! Skribbla inte ner det.
Han var lika snygg
som ett putsat silvermynt i munnen på en guldkalv.
Du är duktig med ord.
Du skulle höra hans scatsång.
Låt mig bara leverera de här till de problemmakande problemmakarna,
sen ska jag avsluta här och scoopa till dig. Diggar du?
Jag förstår inte riktigt.
Han ger en intervju när barnen fått bröd och vatten.
Jag älskar din konst.
Det finns glädje i mina ögon. Ser ni?
Du har solglasögon.
Nu då? Ser jag ut som en man som kommer att bli mycket rik?
Dina planer kommer att misslyckas som alltid.
Inte den här gången. En plan är som en eld.
Allting måste vara i ordning.
Man behöver tändstickor, facklor, en oresonlig arg mobb,
och rätt sorts tändved.
Föräldralösa, till exempel, fastbundna vid en påle.
Bränner du oss på bål får du inte vår förmögenhet.
Det vet man inte.
En föräldralös kanske flyr mitt i röken och all förvirring.
Men ni andra, här är er sista måltid.
Kocken har lagat till mycket gammalt bröd
och en kopp vatten serverat med vad min faster Evelyn kallar för
"en handfull damm".
Hur...
-Om du lyfter dem av brickan... -Va?
Ta brödet och vattnet av brickan
-så kan du... -Så här?
Du gör inte...
Det är inte...
Så här då?
Er sista måltid, Baudelaires, ensamma i lyxcellen.
-Vad gör den lyxig? -Det finns en snara.
Det finns ingen som kan rädda er. Ingen som kan trösta er.
Ingen kommer ens förbi...
-Är det besökstid? -Vem är du?
Det är du som svimmar jämt.
Jag kan inte kontrollera det. Jag har provat allt.
Polischefen sa att jag får besöka barnen.
Om du svimmar vid åsynen av en kråkhatt lämnar jag dig inte med mördare.
Du kan stanna.
Ska jag säga till reportern?
-Nej, jag kommer strax. -Du låter annorlunda.
Är du nöjd nu?
Jag ville träffa er innan jag åkte.
-Ska du åka? -Varmluftsbostaden är nästan packad,
och bästa tiden att lyfta är cocktailtimmen.
Om ni rymmer, kan ni glida iväg med mig.
-För det krävs deus ex machina. -Vad är det?
Latin, det betyder "gud ur en maskin".
Nåt bra sker när man minst väntar sig det. Det kommer inte att ske.
Vi är i en lyxcell med bröd och vatten
och ska brännas på bål.
Ni är oskyldiga. Jag försökte hjälpa er,
men Rådet övermannade oss, precis som med min stackars mamma.
Vad hände?
Hon bar vitt efter Yom Kippur.
Rådet bestraffade henne.
-Brände de henne på bål? -Nej. Hon fick betala böter.
-Böter? -Ja.
Sen öppnade hon ett framgångsrikt galleri.
Men nu är det dags att göra nåt svårt.
-Frita oss ur fängelset? -Ta farväl.
Jag gillade att vara med er trots att vi bara gjorde andras sysslor.
Jag hittade det här
när jag sopade fjädrarna under Aldrigmeraträdet.
Jag hoppas vi ses snart. Farväl.
Farväl.
"Även det ni läst först er ledtrådar ger. När i bokstävers mängd vi talar till er.
Ej på utan i dessa bokstävers hölje. Ögat ser era vänner och FBK:s följe."
Det är från Isadora.
En kråka måste ha tappat den.
Det är så fel!
Vi skulle befria Jacques och hitta Quagmires.
Vi är fast, Jacques är död, vännerna förlorade.
-Om vi inte tar oss ut. -Hur då?
Det måste finnas nåt här.
Tänk på nåt du läst.
Jag minns en grej.
-Hjälper det oss att fly? -Nej. Jag...
Jag tror det är min födelsedag idag.
-Klaus. Vi hade glömt det. -Jag också.
Jag tänkte på boken om en pojke i fängelse som blir långdistanslöpare.
Jag fick den boken för precis ett år sen.
Jag minns att mor och far gjorde den hemska brödpuddingen.
Det värsta vi ätit. Och de lovade att nästa år
skulle jag få den bästa födelsedagen.
Jag vill inte låta bortskämd, men jag hoppades på bättre än mordanklagad
som ska brännas på bål.
Det här är en hemsk födelsedag.
Men jag tror att det finns en present.
Gammalt bröd och dammigt vatten?
Deus ex machina.
Ja! Ge mig rättvisa.
Skydda och tjäna.
Tycker ni att vara naturligt fotogeniska
gör er till bättre poliser?
Vem kan vägra att stanna i lagens namn efter att ha sett det här?
Min skönhet är mäktig och inger rädsla. Diggar du?
Ja, jag tror jag kan digga det.
Dikter kan vara svåra att tolka
även när man inte söker dolda budskap.
Brödet är så hårt, att inte ens Sunny skulle kunna bita i det.
Oätligt.
Perfekt.
Konstapel Luciana, det verkar som du blivit fotograferad förut.
Nej. Var inte löjlig.
Jag har alltid varit polis i den här dammiga staden.
Har den äran idag Hej!
Har den äran, kära Klaus Hej!
Har den äran idag Hej!
Barn, ni stör polischefen.
Vad är det för infernaliskt sjungande? Få mig inte att komma ner.
Det är Klaus födelsedag. Vi firar.
-Det är tydligen pojkens födelsedag. -Tonåren är svåra.
Inte om man har långa naglar.
Jag var enda barnet i skolan som inte hade en Bar mitzvah.
Jag också!
Har den äran idag Hej!
Jag står inte ut med bultandet i min hjälm.
Och jag tänker spränga min täckmantel.
Intervjun är över. Vi har ett begravningsbål att bygga.
Jag försöker få en mobbmentalitetsvinkel.
Bra tänkt, Eleanora.
Hej!
OFFICIELLA REGELBOKEN
Klaus. Du ler.
-Gör jag? -Du sitter i fängelset och ler.
-Jag tror jag vet var Quagmires är. -Jaså?
Läs dem i ordning.
Isadora kunde inte säga rakt ut var de är gömda
ifall kråkorna togs. Hon dolde platsen i dikterna.
Som Josephine gömde sin plats i sin lapp.
"Även det ni läst först er ledtrådar ger."
Vi trodde det var den första dikten.
Men det är den första bokstaven i varje mening.
"För safirerna vi släpps inte ut O, vår skräck kan ta slut."
-Och så vidare tills... -"Fontän."
Kråkfontänen.
-Briljant. Du är briljant. -Isadora är briljant.
Och kråkfontänen är strax utanför väggen.
Bäst vi fortsätter slå på den.
Hej!
Kom igen. Jag antar att de inte kunde fly.
Cocktailtimmen.
När himlen är gyllene med löften om förmögenheter
och strålar i glittret av tusen stulna safirer.
-Vem sa det? -Va?
-Är det ett citat? -Jag hittade på det.
Olaf. Du har en poets själ.
Och hennes bröder. Vi satte dem ju i fontänen.
Allt går precis som jag planerat.
Planerade du att Jacques skulle komma och att sätta dit barnen för mordet?
Delar av planen var oplanerade. Man ska inte överplanera.
Poängen är att jag kan ge min älskling den bästa gåvan i världen...
...en enorm förmögenhet.
Det har jag redan.
Vad jag inte har är den viktigaste delen av en teservis.
-Tekannan? -Sockerskålen.
Bibliotekarien sa var den är. Jag vill ha den.
Efter att vi tagit hand om Baudelaires, min dumpling.
Farväl, kråkhattar! Farväl, regler! Farväl, bestraffningar!
Farväl, stadshuset där jag alltid brukade svimma.
Farväl, fängelset där jag var rädd att bli inlåst.
Farväl, torra saloon och torra fontän och torra marken.
Farväl, kråkor. Ni var läskiga.
Farväl, åsnan. Jag kommer att sakna dig.
Farväl, lada. Farväl, Aldrigmeraträdet.
Farväl, Baudelaires.
Ju fortare vi bygger, desto fortare blir förmögenheten min.
Nu måste vi besluta vilket barn vi ska smuggla ut.
Babyn. De passar med allt.
Quagmire-snorungarna måste med också.
Vi tar dem i den röda fisken och spänner fast den på taket.
Men det fungerar inte i långa loppet. De kommer att växa.
Vi behöver nåt stort nog att förvara barn i
tills de blir myndiga och förmögenheten blir vår.
En plats som är stor och flyttbar och borta från nyfikna.
Chefen.
Titta.
-Vad är det, älskling? -Nåt stort nog att förvara föräldralösa i.
En säck?
Tänk större.
Ett enormt dammoln är inte vackert att se på.
Få konstnärer har porträtterat stora dammoln.
Filmregissörer väljer sällan dem
till huvudrollen i romantiska komedier. Och min research har visat
att ett dammoln aldrig placerats högre än på 25:e plats i en skönhetstävling.
Ändå var det stora dammolnet som du strax får se,
det vackraste dammoln som Baudelaires nånsin sett.
Det bestod av tegelstenarna och murbruket i fängelseväggen.
Det betydde att Violets uppfinning fungerade.
Din uppfinning fungerade.
Isadora och Duncan måste vara fångade i fontänen.
Det kanske finns en dold mekanism som öppnar en dörr.
-Det måste finnas en ledtråd i dikterna. -Det är en sak i dem som stör mig.
"Denna sorgens näbb" låter konstigt.
Isadora brukar inte använda så pråliga ord.
Vi gissade att hon menade kråkorna i FBK. Tänk om det är näbben på kråkfontänen?
Vi måste ta en närmare titt.
-Lite högre. -Varför "näbb" och inte "kråka"?
Poeter väljer noga sina ord. Det måste betyda nåt.
Jag orkar inte hålla i så mycket längre.
Ser du nåt?
Sunny!
-Duncan! -Isadora!
Ni hittade dikterna.
-Mår ni bra? -Mycket bättre nu.
Hur kom ni hit?
Olaf smugglade ut oss i en röd fisk.
Vi hittade den i saloonen. Vi visste att ni var nära.
Ni råkade inte se nåt skrivet där inne?
Vi hade inte tid att undersöka.
Hur långt är det?
Vet inte. Några kilometer kråkvägen. Hurså?
Jag ser nåt konstigt i horisonten.
Käraste drömmare,
tänk om du inte skulle smuggla ut ett av barnen?
Eftersom du är med mig behöver du inte pengarna.
Låt dem brinna. Föräldralösa är ute. Och sockerskålar är inne...
-Du förstör stämningen, älskling. -Polis!
Stick, polis!
Vänta! Det är vi. Just det.
Jag vet inte var polischefen är. Jag skrek högt på henne.
Det funkade alltid med den förra.
Det här hålet är ett brott mot regeln mot ombyggnader!
Reglerna förbjuder brottslingar att rymma,
men säger inte vad vi ska göra om de rymmer.
"Mördare rymmer från fängelset!"
Vänta tills läsarna av Daily Punctilio får höra om det här.
Det här är hemskt.
De fick inte använda förmögenheten till att slippa ur fängelset,
men jag trodde inte att de skulle ta till en murbräcka.
-Vi borde förstått, med en mordisk baby. -Och medbrottslingarna.
Hur vågar de rymma? Jag gav dem bröd och vatten!
Låt mig ta hand om det här.
Medborgare i FBK! Ni tog osjälviskt emot Baudelaire-barnen
och er vänlighet återbetalades med elände, regelbrott och sorg.
Ska ni låta dessa bambino förstöra er by, eller ska ni själva komma med mer sorg?
Medan ni står och kraxar slipper barnen undan med mord och regelbrott.
De kommer undan!
Det är dags att enas för att jaga dessa skurkar och bränna dem!
Ja!
-Högafflar åt alla! -Vem vill ha?
-Högaffel! -Vem vill ha en högaffel?
Sockerskål.
Olaf gömde oss för att vi skulle vara ur vägen.
Isadora kom på att använda dikter.
Duncan kom på hur att få ut dem.
Det var fuktigt och det satt kråkor på fontänen.
Vi virade en våt dikt runt kråkans ben.
Pappret torkade på natten och föll av.
Hur visste ni att vi var här?
Vi visste att ni skulle hitta oss.
Det är vad vänner är till för.
Mobb!
Den här vägen.
Vad vill vi?
-När vill vi det? -Nu!
-Vad vill vi? -Bränna barnen!
-När vill vi det? -Nu!
Jag godkänner inte att bränna barn, men man måste följa reglerna.
"Arg mobb ger rekordförsäljning av högafflar!"
Vänta tills läsarna av Daily Punctilio läser detta!
-Vad vill vi? -Bränna barn!
-När vill vi det? -Nu!
-Vart ska vi? -Vi är mitt i ingenstans.
-Vi vet en väg ut. -En mobil varmluftsbostad.
-Om vi når stadsgränsen kan vi fly. -Då är vi trygga för gott.
-För gott? -Men vi får aldrig veta mer om FBK.
Det riktiga FBK.
Jacques var med där.
-Därför hade han och Olaf samma tatuering. -Brandstationen var högkvarter.
Vi skrev ner allt vi fick veta.
Hur kommenterar ni er vågade flykt?
-Spring. -Ni kan inte fly från pressen!
-Där är de! -Varifrån kom de nya barnen?
Förbaskat smarta Baudelaires.
De halvsmarta mordiska djuren har rekryterat medbrottslingar.
Jag tycker att vi...bränner dem alla!
En distraktion behövs.
Nu mördar vi de där mördarna!
Bra idé, Sunny.
-Se på åsnan. -Han är så gullig.
Han svassar på.
Vi har ingenstans att gömma oss.
-Är det en mekanisk manick? -En motorcykel.
-Jacquelyn. -Och Larry.
Det finns en term som beskriver när hjälpen kommer oväntat.
Termen kommer från gamla pjäser.
I slutet av pjäsen när det verkar som värst
kommer en auktoritativ figur på en mekanisk manick och räddar alla.
Av den orsaken är termen för en sådan händelse "gud ur maskinen",
eller på originalspråket latin: "Deus ex machina".
Är det min sekreterare? Vad gör du här?
Jag kan fråga detsamma. Av er alla.
Var finns ert samvete och anständighet?
Den här staden borde skämmas.
Ni hör inte hemma här. Så stick. Det här är stadens angelägenheter.
Vissa stadsbor kommer från byar. Hej, herr Lesko. Hur går pensioneringen?
Är det fru Morrow?
Du var i bokklubben med mina mödrar. Läst nåt bra på sistone?
Vi läser bara tidningar nu. Jag avskyr det.
Här var bra en gång,
med snälla personer som hjälpte varandra och släckte eldar.
-Det kan bli bra igen. -En ädel man har blivit mördad.
Sök i era hjärtan och fråga er själva vad ni egentligen vill?
Att bränna barn!
Ni kan inte stoppa oss, vi är deus ex machina!
De kommer. Hur långt till varmluftsbostaden?
Inte hur långt, hur högt. Vi måste hinna ifatt.
-Hur då? -Bränn barnen!
Ni har slut på byggnader att gömma er bakom, barn.
Bränn barnen!
-Kör din syster? -Tydligen.
-Håll ögonen på ballongen. -Och på vägen.
-Körde babyn? -Hon är nog mer ett småbarn.
De föräldralösa rymmer. Båda paren.
Hämta bilen!
Det är dags att du provar din nya leksak.
Larry. Jacquelyn.
-Nu har de förstört bensinstationen. -De hade den godaste korven.
Hector!
-Jag är så glad att ni hann! -Hoppas du kan ta extra passagerare!
Det går bra.
Det behövs många personer för att hålla varmluftsbostaden igång!
-Ni först. -Vi kommer strax.
Bränn barnen!
Det liknar en självförsörjande varmluftsbostad!
Fånga dem, annars får vi hitta andra föräldralösa till våra sysslor!
Och till att bränna.
Gör era egna sysslor!
Eller turas om enligt ett rättvist schema.
Aforismen är: "Det krävs en by för att fostra ett barn",
inte: "Tre barn ska städa upp efter en by."
-Är det Hector? -En förrädare och regelbrytare!
Bränn honom också! Jag hämtar mer ved!
Fågelland! Tänk på det här. Ni blir alla vicesheriffer.
Nu hoppar vi på den oberäkneliga kärran och drar ner mördarna!
-Det finns inget vatten. -Det vet de inte.
Undan! Hon har en vattenslang.
Just det! Vill ni förbli torra, håll er undan.
-Eller hur, Klaus? -Absolut.
Den här bilen är en 1956 International R190,
men den har en trippelpump La France,
med 3 000 liter vatten
och den som läst om brandbilar vet
att det kan sprutas ut med ett tryck på 110 bar.
Och det är mycket tryck.
-Vad tyckte du? -Heltäckande.
Ur vägen! Sätt fart!
Är det en harpunkanon?
Min pojkvän köpte den till mig.
Den avfyrar harpuner som är perfekta för att poppa ballonger.
-Men om du träffar ett barn? -Det är coolt, big daddy.
Öppna eld, officer.
-Isadora! -Håll i!
-Imponerande. -Jag gör mitt bästa.
Nu ska jag pricka en alltiallo.
Åh, nej.
Det var bara tranbärsjuicen!
De är nästan uppe.
Ta Sunny. Börja klättra. Jag håller undan dem.
Vad väntar du på? Skjut!
Försök ladda den här med intakta naglarna.
Det har jag gjort!
Jag hoppas de inte faller! Vi måste bränna dem på bål!
Bränn dem på bål!
Skynda. Mobilhemmet tål inte fler skador.
Träffar han en ballong till
kraschar den och Quagmires är i fara.
Då måste vi låta dem åka. Högre!
-Hur ska ni nå oss? -Det gör vi inte!
-Vänta lite! -De klättrar ner!
De måste ge sig.
-Nej! -Vad gör ni?
-Det vänner är till för. -De kommer undan med mina safirer!
Älskling, lugna dig.
Jag ska träffa en ballong eller en föräldralös.
Sluta skjuta på dem!
Med er mekaniska manick!
Mekanisk manick?
Konstapel Luciana, är harpunkanonen mekanisk?
-Hon bryter mot regel nummer 67! -Hon fångar mördare!
Mördarna...
Baudelaires har redan kommit ner. De går ingenstans.
Du kan inte låta folk bryta mot reglerna för att fånga regelbrytare.
De kommer undan med mitt arv.
Lägg ner harpunkanonen i dessa underbara fåglars namn.
Den enda fågel jag gillar finns i en kycklingsmörgås.
Om vi inte ses igen
är det här all information om det riktiga FBK!
Allt finns i de här böckerna.
-Olafs plan. -Jacques och hans kompanjoner.
Ni hjälpte oss. Jag hoppas vi kan hjälpa er.
Farväl.
-Farväl. -Farväl, Quagmires.
Hej då.
Du skadade en kråka.
Du bröt mot regel nummer ett!
Det är den viktigaste regeln.
Det är bara en korkad fågel.
En korkad fågel?
Unge man, det här är Förbundet för Bibehållande av Kråkslaget.
Vi tar vår hängivenhet till fåglar på allvar.
Ta det lugnt. Allt är coolt.
Allt var coolt innan ni två kom.
Du och ditt lustiga tal, du med din harpunkanon.
-Synd på tändveden. -Och högafflarna.
Bränn dem!
Stanna i lagens namn!
Nej...
Jag hade allting.
Två par föräldralösa. Två förmögenheter.
Och nu är allt borta. Borta!
Du har inte förlorat allt. Jag är kvar. Och jag vet var sockerskålen finns.
Vi sticker härifrån.
Vart är ni på väg?
Detektiv Dupin, du lät mördare komma undan.
Konstapel, du skadade en kråka. Nu ska ni betala för era brott.
Bränn dem på bål!
Det verkar oklokt att bränna nån nu när brandbilen är borta.
Ännu en mekanisk manick?
Det är mer än en mekanisk manick. Det är ett flyktfordon.
Känn draget!
-Fortare! -Regelbrytare!
-Och mer! -Nu måste vi efter dem!
Nej, medborgare.
Vi måste ta kråkan till en veterinär.
-Är barnen ombord? -Ja, Quagmires.
De stiger högre,
där brott och svek inte når dem.
Då är de äntligen i trygghet.
De stiger så snabbt.
Medan Baudelaires såg sina vänner försvinna upp i luften
hängde deras egna känslor också i luften,
en fras som här betyder "de visste inte vad de skulle känna".
De var ledsna, för de skulle kanske aldrig se sina vänner igen.
Men de var också lättade, för deras vänner var i trygghet.
Och när den självgående varmluftsbostaden steg mot himlen
kände Baudelaires att de hängde i luften med allt som hände
och mysteriet i vad som skulle hända sen.
-Vi åker fort. -Vi måste fortsätta röra oss.
-Åka vart och göra vadå? -Vi måste vara självgående.
Hur mycket av böckerna räddade vi?
Svårt att säga. De är i bitar.
Anteckningar. Research. Skisser. Koder. Det här liknar en dikt.
-Isadoras? -Det är Duncans handstil.
"När du kör iväg i hemlighet, frivillig du är."
"Så skrik inte när vi tar dig."
"Världen är tyst här."
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis