EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Titta bort, titta bort
Programmet förstör din kväll Livet ditt blir kort
Varje gång kommer ännu en Eländesrapport
Så titta bort, Titta bort, titta bort
Baudelaires sig gömmer Bland udda typer på tivolit
Olaf är värre än han nånsin varit Under denna långa tid
Lejonen i ödemarken Är hungriga och kommer närmre
Det finns nog inget program Som kan vara värre
Bara titta bort, titta bort
Det blir bara skräck Och problem att överväga
Fråga en sansad person "Ska jag titta?" De kommer säkert säga:
Titta bort, titta bort, titta bort
Titta bort, titta bort
DET TVETYDIGA TIVOLIT: DEL TVÅ
Titta bort, titta bort
Tälten står inte längre i Caligari-tivolit.
En forskare som reser i ödemarken
skulle knappt veta att det funnits ett tivoli här.
Allt som återstår är en dåligt grävd grop...
...några få brända rester...
...och aska.
En kväll som den här
tänker jag på de farliga bestarna som lurar i mörkret,
och jag undrar vilken del som är mest skrämmande.
Vissa säger tänderna, klorna eller pälsen,
om man är allergisk.
Jag tycker att den farligaste delen av en best är dess mage.
Ser man den betyder det att man har blivit slukad.
Därför betyder frasen "i odjurets mage
på en hemsk plats med minimal chans att fly".
Jag heter Lemony Snicket och innan avsnittets slut
sägs "i odjurets mage" tre gånger,
förutom de gånger jag sagt det.
Därför skulle jag sluta titta nu, innan historien blir så skrämmande
att du själv känner att du är i odjurets mage.
Den gången räknas inte heller.
Olaf kan komma när som helst
och vi är i odjurets mage.
Varför klä ut dig till spådam?
En spådam är en bibliotekarie med rök och speglar.
Jag förlorade er på skolan, men jag glömde inte er eller era vänner.
Efter att Quagmires togs åkte jag till staden för att rädda dem.
Jag träffade Jacques Snicket och gick med i FBK.
-Frivilliga brandkåren. -De försökte också befria Quagmires.
Vi fick nästan tag i dem i kråkbyn.
Men Olaf tog oss.
Esmé fick ut oss ur fängelset.
Jag letade efter vår modigaste fältagent.
MADAME LULU VET ALLT!
Tivolit är en plats där FBK samlar information.
Det finns ingen riktig spådam.
Det är ett alias för den som är stationerad här.
En roterande tjänst.
Den förra madame Lulu tog min taxi till sjukhuset
för att få tag i en viktig sockerskål innan Esmé fick den.
Men hon har inte kommit tillbaka.
Och Jacques...
...återvänder inte heller.
-Han försökte hjälpa oss. -Han var modig.
Quagmires är trygga. Vi räddade dem.
Jag blir så glad över det.
Ni är verkligen duktiga barn.
Men Olaf är här och vi är alla i fara.
Jag har försökt uppehålla honom tills den andra Lulu kommer.
Hon vet vad vi ska göra. Han misstänker nåt. Jag vet inte hur länge han kan luras.
-Du lurade oss. Det är en bra förklädnad. -Jag kände knappt igen er.
Hur gjorde du det?
En glimt i ögat som visar på ett skarpt intellekt. Alla frivilliga har det.
Madame Lulu...
-Olivia. -Olivia.
Vi hittade ett meddelande om att en av våra föräldrar kan ha överlevt.
Du sa det till Olaf.
Tyvärr. Jag sa det bara för att hålla honom här.
Men om Jacques trodde att det fanns en överlevande,
då måste det vara så. Han hade aldrig fel.
EN INKOMPLETT HISTORIA OM HEMLIGA ORGANISATIONER
Jag har läst lite.
Boken om hemliga organisationer.
Du hittade den.
FBK har ett hemligt högkvarter i Mortmain-bergen.
Om en av era föräldrar verkligen lever är det där de är.
-Då måste vi dit. -Jag ska ta er dit.
Jacques sa att det finns på kartan.
-Det verkar inte vara markerat. -Får jag se?
Markeringar på kartor är som koder.
Det blå strecket är en å. De gröna är campingplatser.
De Fyra Blåsningarnas Klyfta. FBK.
Det finns inga tecken i dalen.
Bara en brun fläck där Jacques spillde kaffe.
Det var kanske ingen olycka. Hemliga högkvarter kan ha hemliga sätt.
Kaffefläcken är högkvarteret.
Inte långt.
Vi måste ta oss dit.
Vi sitter fast tills Lulu kommer med taxin.
-Har bergochdalbanevagnarna motorer? -Ja, men kylaren börjar koka.
Låter som fläktremmen. Man måste överföra kraft från motorn för att kyla.
Nåt långt och gummiaktigt, men det kan ta hela natten.
Då åker vi direkt imorgon.
Jag packar biblioteket och mat till resan. Jag distraherar Olaf till dess.
Jag har velat hjälpa er sen första gången vi sågs.
Vi har förlorat dem vi älskar, men vi har hittat varandra.
Om en av era föräldrar lever, så ska vi hitta honom eller henne.
Nu måste vi skynda oss innan Olaf kommer.
Det är en sak jag inte förstår.
Våra föräldrar och Olaf var med i FBK. Så är FBK en ädel eller ond organisation?
Det fanns en tid då FBK var ädel.
De släckte bränder, bokstavligt och bildligt sett.
Och sen blev det en spricka.
Medlemmar i organisationen blev oense.
En sida ville hellre starta bränder.
Sen, en kväll på operan, en sockerskål...
Mina damer och herrar, dags för ett avbrytande!
Tusan.
Fort.
Om du är i ett tält, eller i en husvagn,
om du är på toaletten, tvätta händerna och kom ut!
Den här vägen.
Hur ser vi ut?
Ditt hårband.
Okej.
HEIMLICHSJUKHUSET
Damer och herrar, pojkar och flickor, missfoster och normala.
Jag är glad över
en helt ny attraktion på Caligari-tivolit.
-Goda nyheter, för popcornen är gamla. -Det är goda nyheter.
Showen blir mycket mer underhållande, och inte bara för att jag är med.
Vem här är välbekant med de antika trollkonstigheterna?
Vänta. Trollkonfunderarna? Det betyder magi.
Trollkonster! Du försöker säga trollkonster.
Ja! Trollkonster!
Så rätt du har.
Jag är förvånad att du hör nåt, med nåt i örat.
Va?
Skåda!
-Otroligt! -Enastående!
Det var inte imponerande. Kanske om det var duvor.
Jaså?
Vad sägs då om det här?
En scarf. Vad sägs om två, tre...
Du skrämmer honom.
Okej.
En till, där är din duva. Den är död, tack.
Det var lite imponerande.
Vet du vad som är mycket imponerande?
Mer imponerande än 17 scarfar och en död duva.
Skåda!
En grop med utsvultna lejon.
Mina damer och herrar, jag har en mycket speciell överraskning.
Lejon är rovdjur, så de äter kött.
-Ingen överraskning. -Alla vet.
Men de här lejonen har inte fått kött alls.
Inte en droppe mat. De svälter.
-Grymt. -Och inte mycket till show.
Kom tillbaka imorgon, herr Häckelman, när vi slumpmässigt tar ett missfoster
och får se lejonen sluka det.
Man förstår mycket om en person
av deras reaktion på nyheten om att nån ska bli uppäten av lejon.
De flesta onda blir exalterade,
medan de flesta normala blir förfärade.
En person kan kanske inte dölja sin munterhet,
medan en annan måste låtsas vara munter,
om hon är under täckmantel.
Vissa kan vara förskräckta, men lyckas ändå se nåt användbart.
Nåt långt och stärkelserikt, utformat att berika en sås,
men för det tränade ögat format som en lösning.
Jag såg din min vid lejongropen.
-Du har en lösning. -Tagliatelle grande.
-Nudeln som Olaf använder som piska? -Jag kan använda den som en fläktrem.
-Vi kan fixa den inatt. -Middagen är klar.
Njut. Det kan vara den sista Tom Ka Gai ni äter.
Tom Ka vem?
En vanlig soppa i Thailand, med kyckling, grönsaker, svamp, ingefära,
kokosmjölk och vattenkastanj.
Chabo rev ingefäran med vargtänderna.
Mycket duktig i köket för ett vilt monster.
Vore hon inte ett missfoster skulle hon kunna bli kock.
-Det blir hon ändå. -Inte om hon blir uppäten av lejon.
Jag gillar inte uppslukningsplanen.
Men besökarna var upprymda, så det är bra för affärerna.
-Alla älskar våld. -Speciellt ihop med slafsigt ätande.
Inget problem. Man ska inte hoppa mot döden som underhållning.
Det finns bättre saker att göra än att bli uppäten.
-Som vadå? -Vad som helst.
-Man vet aldrig när möjligheten dyker upp. -Öppna, era missfoster.
-Skynda på. Jag vill prata med er. -Jag skyndar.
Nu uppför vi oss.
Det är inte ofta nån normal pratar med oss.
Vi ska sköta oss. Jag ska inte vrida mig alls.
Jag ska bara använda vänstra handen. Högra...
Jag heter Esmé Gigi Genevieve Solkig,
och som ni ser på min dräkt älskar jag missfoster.
-Så trevligt av dig. -Ja.
Därför lät jag sy denna dräkt.
Se det uppstoppade djuret på min axel, som en puckelrygg.
Det läskiga ansiktet gör att jag verkar ha två huvuden.
Du ser missfosteraktig ut.
Jag är normal.
Jag vill visa er alla hur mycket jag beundrar er.
Jag beundrar er så mycket
att ni är mer än anställda på tivolit.
Jag anser er vara mina bästa vänner.
Esmé, menar du verkligen det?
Så klart jag gör. Jag är hellre hos er, än med de finaste.
-Ingen normal har kallat mig vän förut. -Det är vad du är. Ni är alla mina vänner.
Och det gör mig så ledsen att en av er ska ätas upp av lejon.
Jag får riktiga tårar när jag tänker på det.
-Såja, nära vän. Var inte ledsen. -Jag kan inte låta bli.
Men jag har en möjlighet för er alla som kan göra oss alla riktigt glada.
Vi sa precis att en möjlighet kan dyka upp.
Det är sant.
Samlas runt brasan så ska jag berätta.
Nu när vi huggit veden och startat brasan,
vad var det för möjlighet?
Ikväll ger jag er chansen att sluta era jobb på Missfosterutställningen
och följa med greve Olaf och mig i hans trupp.
Tror du att en så normal man vill jobba med missfoster?
Så klart. Olaf bryr sig inte om att ni är missfosteraktiga,
bara ni lyder hans minsta infall.
-Vilken chans! -Jag tänkte att ni skulle bli glada.
-Ta inte illa upp. -Nej då.
Om ni är intresserade, måste ni bara göra en enkel sak.
Begå ett mord.
-Låter bra... -Vänta. Sa du...
Under lejonföreställningen väljer Olaf ut en som hoppar i gropen.
Men jag vill att den som blir vald ska kasta i madame Lulu.
Ska vi mörda madame Lulu?
Se det som en övning
för att visa Olaf att ni är modiga nog för hans trupp.
Att kasta Lulu i en lejongrop är inte modigt.
Bara grymt och elakt.
Hur kan det vara grymt att ge folk det de vill ha?
Ni vill gå med i Olafs trupp.
Publiken vill se nån bli uppslukad av lejon.
Jag vill att Lulu kastas i.
Nu låter det inte så illa.
Imorgon ska en av er få den spännande chansen
att ge alla vad de vill ha!
Varför ska Lulu kastas till lejonen?
Ni förstår när ni är äldre.
Kanske inte du.
Är det nåt fel?
Jag erbjöd ett generöst jobb.
Det är generöst.
Det känns inte bra att kasta Lulu till lejonen.
Jag håller med.
-Chabo med. -Chabo håller bara delvis med.
Vargen kan säkert inte bärga sig att se Lulu ätas av lejon.
-Jag är exalterad. -Jag med.
Jag vill följa med Olaf.
Ni kan kanske övertyga er tvåhövdade medarbetare.
Tänk så här.
Lulu kanske inte förtjänar att kastas till lejonen.
Folk får inte alltid vad de förtjänar.
Och vem vet det bättre än ni två?
Ni är ju missfoster.
Ni får sova på saken.
Snyggt jobbat, Sunny.
Det intressanta med att få höra att man ska sova på saken,
är att man oftast inte kan sova.
"Sov på saken" har betydelsen
"att gå till sängs och tänka på nåt med hopp om att nå en slutsats".
Det är lättare att sova om man bestämt sig.
Den är ganska sliten. Det blir svårt.
-Vad är det? -Hårbandet Sunny gjorde är borta.
Fungerar det här?
Violet oroade sig över bergochdalbanan,
om hon kunde reparera den med en tagliatelle grande i skydd av natten.
Dra bort klätterväxten.
Klaus, ge mig en tång och en skiftnyckel. Jag ska titta på motorn.
Klaus var bekymrad över madame Lulus karta
och om hans rutt var den bästa vägen.
Sunny oroade sig över den långa färden och om Olivia skulle ta med nog med mat.
-Lejonen sover inte heller. -De låter inte vilda, bara ledsna.
Och hungriga.
Jag tycker synd om dem.
De borde inte få svälta.
Esmé hade rätt i en sak. Folk får inte vad de förtjänar. Inte heller lejon.
Jag förstår inte
varför Hugo, Colette och Kevin går med på onda saker.
De vill kanske behandlas som normala.
Det är kanske därför Olafs trupp jobbar för honom.
De tror att de inte har nåt val.
Då har vi tur. Vi vet vart vi är på väg.
Baudelaires var bekymrade över det hemliga högkvarteret
och om en av deras föräldrar levde.
Kan du göra nudeln kortare?
Men de borde ha bekymrat sig över Olaf som själv var sömnlös.
Hör på dem. Vilken hunger. Deras osläckbara längtan.
Stackars varelser.
Men snart får de äta nån.
Men jag vill veta var den överlevande föräldern finns.
Du skulle ge svar imorgon.
Det är efter midnatt nu.
Kom tillbaka på morgonen, min Olaf. Andarna talar när de vill.
Det är bäst det.
Jag är tålmodig, men tålamod är som en utländsk accent.
Den kan försvinna.
Vänta. Andarna skickar mig en syn.
Ja. Det var en hemsk sak du gjorde mot en hederlig man.
Och nu får jag ett namn.
Jacques Snicket.
Jacques Snicket kom i vägen.
Fråga andarna hur det gick.
Vad hände här?
Kristallkulan hade en olycka. Tur att madame Lulu köpt fler.
Har du haft gäster från Heimlichsjukhuset?
Nej.
Stilige Olaf är madame Lulus första besökare på lång tid.
Jaså?
HEIMLICHSJUKHUSET
Hur kom det här hit då?
Andarna arbetar på mystiska sätt.
Madame Lulu har nyligen varit på hälsokoll.
Regelbunden hälsovård är viktigt.
Vi ses imorgon, min Olaf.
Det kommer vi att göra.
ETT AV MISSFOSTREN BLIR UPPSLUKAT
Snyggt jobbat!
-Bra gjort. -Tack.
Vi borde kunna ta oss över bergen.
-Klarar den av arkivbibliotekets vikt? -Vi testar.
Att åka bergochdalbana brukar normala barn göra.
Så där.
Det finns få lyckliga ögonblick i Baudelaire-barnens liv.
Det här är inte ett av dem.
Men det kommer nära.
När man träffar en frivillig kan man identifiera dem med en kodfras.
"Världen är tyst här."
Det kan låta intressant, som mottot hos en hemlig organisation,
eller nåt en främling säger när han hämtar dig i en taxi
och bjuder in dig att använda din talang.
Det blir förluster längs vägen.
Vi kanske aldrig helt segrar.
Vi kan bli besegrade ett tag. Men vi försvinner aldrig.
Inte så länge de hederliga, välbelästa...
-Tar upp facklan. -...tar upp facklan.
Ska du nånstans?
Där är du, min Olaf. Så tidigt.
Andarna sover ännu, som lat get.
Gå och ät frukost med vin med Esmé-damen
och kom tillbaka om en timme. Ja.
Då är andarna redo för stor spådom.
Jag behöver ingen spådomshow, Lulu.
-Inte? -Nej.
Planerna har ändrats.
Jag har min egen föreställning. Och den tidiga publiken kommer.
Den här vägen till lejongropen!
Ni också.
Den här vägen för våld och slafsigt ätande!
Har nån sett chefens enorma nudel?
Titta, fru Bass. Missfoster!
Säg det inte högt. Jag är på flykt.
Ursäkta, jag är bara så uppspelt.
"Ett missfoster ska bli uppslukat!"
Det hoppas jag verkligen. Jag har inte haft kul sen jag rånade banken.
-Jag är utsvulten på underhållning. -Lejonen svälter visst också.
Vad sa du om en bank?
Mina damer och herrar,
detta kan vara den mest spännande dagen i era liv.
Välkomna ska ni vara...
...till Caligari-tivolits stora finalföreställning!
Tack.
Jag är er tivoliledare, greve Olaf,
men en annan Olaf än den ni läst om i tidningarna,
som är död.
Tänk att det finns så många grevar med ett ögonbryn.
Vi är båda stiliga. Men nog om mig.
Mina damer och herrar, i gropen finns två utsvultna lejon.
Och bredvid gropen står fem delikata missfoster!
Jag är glad det är sista dagen i de här kläderna.
-Snart är jag i Olafs trupp. -Ska du verkligen knuffa Lulu i gropen?
Jag gör allt för att inte vara ett missfoster.
Se på alla dessa missfoster.
Observera Hugos hemska puckel.
Skratta åt Colettes fåniga vriderier.
Fnissa åt absurditeten i Kevins ambidextriösa armar.
Småle åt Beverly och Elliot, det tvåhövdade missfostret.
Och skratta så du kiknar åt Chabo, vargbabyn.
-Kanske mannen med läppsår! -Kvinnan med pengapåsen!
Jag är bara publik.
Jag råkar ha ett hudproblem.
Och det är inte pengar. Det är algebratal.
Jag hoppas bara att cirkusen har clowner.
Jag gillar de ledsna.
Mina damer och herrar, det är dags för valceremonin.
Namnen på alla missfoster
har skrivits ner på små papperslappar,
vikts ihop och lagts i en låda som den fina unga damen håller.
Hon är inte så fin.
Spela med. Vi kommer på nåt.
Damer och herrar,
jag ska dra en papperslapp ur lådan,
vika upp den och högt läsa upp namnet på missfostret.
Sen ska missfostret gå på den här plankan,
hoppa i gropen, och vi får se lejonen äta honom.
Eller henne.
Innan vi börjar, har nån en fråga?
Varför får du välja namnet?
Det var min idé.
Är det lagligt?
Förstör inte det roliga.
Om ni ska ställa svåra frågor kan ni lika gärna vänta i bilen.
Jag sträcker nu in handen i lådan.
Jag drar en papperslapp,
som jag mycket långsamt vecklar upp för att förlänga spänningen.
En vuxen man som vecklar upp ett papper.
Jag lärde mig att hänföra publiken på en lokalteater.
Mina damer och herrar,
jag vecklar nu upp det första vecket.
Jag känner mig illamående.
Det kan vara varmkorven jag hittade på marken.
Jag har vecklat upp det andra vecket!
Det är bara fem...fyra veck kvar.
Blir det läskigt?
-Ingen fara. Det är familjeunderhållning. -Tre till!
Den som blir uppslukad förtjänar säkert det.
-Ingen förtjänar att bli uppäten. -Förutom kanske Olaf.
Tänker du på samma sak?
Ja, men jag gillar det inte.
Jag vecklade upp ett till och det var sista vecket!
Vad står...
Damer och herrar,
dagens lyckliga missfoster bevisar att två huvuden är bättre än ett.
Beverly och Elliot, kom fram.
-Det är grymt. -Vad har vi för val?
Vi är så glada att vara utvalda.
Varsågoda.
Hoppa nu i gropen så att vi alla får se er bli uppslukade.
Hoppa ner!
Vad är problemet?
-Mitt andra huvud och jag har tänkt. -Vi tänker båda.
Istället för att ett missfoster hoppar i, är det inte mer spännande...
Att se ett missfoster bli nerknuffat?
Det skulle vara mer våldsamt.
Ja, gör det!
Ja. Jag vill se det tvåhövdade missfostret kastas i.
Jag vill se nån knuffas i gropen.
Och vem ska göra ett så farligt jobb?
Du.
Du är ju stjärnan.
Det är sant!
Jag vill se tivoliledaren kasta missfostret i gropen!
Med nöje.
Jag är så hedrad att ha blivit ombedd.
Men jag kan tyvärr inte gå längre än hit.
-Varför inte? -Jag har kattallergi.
Jaså?
-Jag visste inte att du var allergisk. -Jag vet! Madame Lulu,
kasta missfostret till dess död.
Naturligtvis!
Lulu är ju trots allt orsaken till att vi är här idag.
Vad tycker ni, våldfans?
Vi vill se madame Lulu kasta Beverly och Elliot i gropen!
Slå henne med nåt!
Det är inte nödvändigt.
En sån ohygglig spänning.
-Vad ska vi göra? -Jag vet inte.
Sluta viska.
Vi ökar spänningen.
Spänningen har ökats nog.
Här är stunden alla väntat på.
Om Lulu inte är modig nog att göra det,
så får den som ställer upp frivilligt en specialbelöning.
Jag vågar! Kevin och Colette, också!
Modiga missfoster? Löjligt.
Vi är modiga!
Greve Olaf, låt oss bevisa det för dig så kan du anställa oss.
-Anställa er? -Vilken underbar idé!
Jag gör det!
-Nej, jag! -Nej, jag! Med båda händerna.
Jag! Jag vill inte ha missfoster som kolleger.
Jag gör det för Esmé!
Jag borde få belöningen. Jag lever på en lärarlön.
Jag bryr mig inte vem som blir uppäten!
Jag visste inte att publiken skulle delta.
Jag kan inte vänta.
Jag är redo att själv knuffa nån.
Lita på mig.
-Nej! -Spring!
-Men... -Jag står bakom er.
Jag har varit bakom er hela tiden.
Spring!
Du är ingen spådam. Du är skolbibliotekarien!
Jag är mer än så. Jag är frivillig.
Tack för det.
Nu är det dags för din specialbelöning.
Jag har aldrig träffat Olivia Caliban,
men min bror älskade henne.
Hon var nyfiken, hade bra moraliska värderingar
och en välvald boksamling.
Med andra ord var hon som andra bibliotekarier jag känner.
En modig och hederlig person
som inte förtjänade att sluta i odjurets mage.
-Det lät som... -Olivia.
Är hon död är det vårt fel. Vi tänkte knuffa Olaf.
Vi kan inte tänka på det. Vi måste härifrån.
Jag trodde att det skulle vara underhållande,
men det var...
-Förfärligt. -Hemskt.
-Blodigt. -Det kunde ha varit jag.
Eller vem som helst.
-Jag vill hem. -Jag också.
Boken.
Olivia lovade hitta den.
Hon var en bra person och bibliotekarie.
-Föreställningen är inte över. -Olaf.
-Vad gör ni fegisar här? -Det kanske de är,
men jag erbjuder dem ändå en plats i truppen.
Det var vänligt, Olaf,
men du vill inte ha oss med.
Man vet aldrig när man förlorar en medarbetare. Se på madame Lulu.
Och ni har inget val.
Vi ska bränna tivolit och den rangliga bergochdalbanan.
Se själva.
Nej.
Om ni inte följer med oss, vart kan ni ta vägen?
Vart ska du?
DISTRIKTPLAN
Hej.
Ge...
Jag har inte sett en sån på åratal.
-En liten brun fläck? Du såg en i morse. -En kodad fläck.
Den är för att markera en hemlig plats.
Och den här markerar FBK:s hemliga högkvarter.
Jag har inte varit där sen maskeraden
då jag knuffade en kvinna i en sländedräkt från en klippa.
-Vem anade att vingarna fungerade? -En karta till FBK:s högkvarter.
Ja. Det måste vara där överlevaren gömmer sig.
Madame Lulu verkar ha gett oss ett svar, trots allt.
Jag kommer att sakna henne.
Packa era vantar. Vi ska till Mortmain-bergen.
Jag undrar om Lulu lämnade nåt användbart.
Jag ser inget.
Jag tror att du ljuger för mig.
-Mitt andra huvud säger sanningen. -Vad gör då den lådan med mat där?
Tror du inte att mat kan vara användbart på en resa?
Chabo tycker du är smart. Vi märkte inte den.
Det är därför jag är chefen, och jag bestämmer att ni bär den till bilen.
Men först vill jag att ni tänder på tältet.
På riktigt?
Ja. Nu är ni med oss, missfoster.
Tänd på riktigt på tältet.
Förstör alla papper och anteckningar,
resten av Lulus tråkiga bråte,
och möt mig vid bilen när ni är klara.
Chabo, du kommer med mig.
-Hon vill stanna hos oss. -Jag skiter i vad Chabo vill.
Jag bestämmer här, inte det här lilla vilda monstret.
Kom... Stanna... Sluta morra.
Snäll varg.
Ni har tur att det finns så många böcker och filmer här.
De brinner lätt.
Bränn ner tältet,
och sen kan ni följa med min teatertrupp.
Det är dags att ta upp facklan.
Vi åker inte med Olaf.
Han har Sunny och han brände vår flyktväg.
Att åka med honom är enda sättet att komma till bergen.
Startar vi en brand är vi lika dåliga som han.
Annars får vi aldrig veta om en av våra föräldrar lever.
Jag vet hur ni känner.
Första gången var svår för mig också.
Låt mig hjälpa till.
Hämta maten.
Ni två kan åka i presentvagnen. Vi drar den efter bilen.
Med så många nya blir det jättetrångt.
Dina krokar gör mig illa.
-In i bagageutrymmet. -Okej.
Jag kan knyta med en djävulsknop. Det håller bättre.
Vad bra. Jag vet inte vad jag gör.
Det var hemskt.
Tipsaren sa att barnen var på tivolit, men jag såg bara missfoster
och en spådam som blev uppäten.
Sen började allt brinna. Tur att biljetten var gratis.
Jag är på väg hem, men jag gör ett ärende.
Jag ger en lärare lift och hon insisterar på en rundtur i banken.
-Behöver du sätta in pengar? -Ta ut.
Vad blir det till middag?
Här åker vi iväg i solnedgången.
Det är eftermiddag.
Det är inte poängen.
Poängen är att vi kommer att bli mycket rika.
Och de överlevande Baudelaires kommer att bli mycket döda.
Tror du att Sunny är okej med Olaf?
Ingen är okej hos Olaf.
Men bara tills vi når bergen.
När vi är tillsammans igen
flyr vi till högkvarteret.
Vad tror du finns där?
Ibland tar en historia slut innan den är över
med obesvarade frågor, olösta intriger, kvardröjande spänning
som täcker världen som snö.
Som rök från en misstänkt brand.
Det är Larry, er servitör. Jag hörde att överlevaren
är på väg till högkvarteret. Jag kommer.
Är det rök?
Jag själv är orolig över Baudelaires öde
och andra detaljer som jag ännu inte upptäckt.
Så som min brors taxis öde och var sockerskålen finns.
Och identiteten på den förra madame Lulu,
trots att källor säger att det är en kvinna jag känner väl.
Det är frustrerande att leva i spänning.
Att inte veta vad som finns bakom nästa vägkrök.
Du kan känna att du står vid en klippa utan att veta om du ska falla,
hur vassa stenarna är, eller om du har tid att skrika.
Men sånt är livet.
Det är nervpirrande.
Beverly, Elliot, tryck på röda knappen och prata med mig.
-Vi är här. -Titta ut.
-Det gör vi. -Det andra fönstret.
-Stanna! Nej! -Vad gör ni? Sluta!
En spådam behövde inte berätta var Baudelaire-ungarna fanns.
Det förstod jag själv.
Låt mig berätta om er framtid.
Ett stort lidande och smärta och sen ett högt fall.
Vet ni hur det känns? För det vet jag.
Men det ser bättre ut för mig.
Jag klipper alla band till mina misslyckanden.
Fattar ni?
För jag klipper bandet ni band...
Jag tror de fattar, älskling.
Farväl, Baudelaires.
Sunny!
-Sunny! -Sunny!
Ner åker de, in i odjurets mage.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis