NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Katso pois, katso pois
Iltas pilaa tämä show Koko elämäs ja päiväs
Joka jakso pelkkää tuskaa
Siis katso pois
Katso pois, katso pois
On Baudelairet ansassa vuorilla Lumen peitossa
Uudet viholliset saapuu Ei turvapaikkaa oo
Tämä karmea alku on Kauden kolmannen ja viimeisen
Joka sitä vielä katsoo Järkensä menettää
Siis katso pois
Katso pois
On täällä vain kauhua
Ja elämää hankalaa
Kysy keltä vaan
Ja hän vastaa Katso pois
Katso pois, katso pois
LIPSUMISVAARA, 1. OSA
Katso pois, katso pois
Beatricelle –
Kun tapasimme, olit aika nätti ja minä yksinäinen.
Nyt olen vain aika yksinäinen.
Kuten kädenpuristukset, lemmikit ja raa'at porkkanat,
moni asia on mukavampi, kun se ei ole liukas.
Vähiten mieluinen liukas asia on mäki,
minkä vuoksi pyydän katsomaan pois.
"Lipsumisvaara" viittaa siihen, että jopa pienet ja harmittomat toimet -
voivat viedä tielle, jolla kaikki menee kamalan pieleen.
Olen Lemony Snicket. On ikävä sanoa, että Baudelairen orpojen elämässä -
jokainen tie johti kamaliin seurauksiin.
Baudelairet tutustuivat koulussa uusiin ystäviin.
Se johti kamaluuksiin,
tarpeettomaan treeniin ja kidnappaukseen.
Yritys pelastaa ystävät johti uusiin kamaluuksiin,
pitkään putoukseen pimeässä -
ja mädännäisyyteen,
jonka tutkimukset johtivat jalon sukulaisen kuolemaan,
väärään murhasyytteeseen ja elämään pakosalla,
mikä johti uusiin kamaluuksiin,
kuten alaikäiseen kuskiin,
ilmapallo-ongelmiin,
epäilyttävään leikkaukseen,
uraan sirkuksessa,
hämmästyttäviin paljastuksiin salaseurasta,
mahdolliseen eloonjääneeseen kodin tuhonneesta tulipalosta,
leijoniin -
ja lopulta -
vuorelta alas vyöryviin vaunuihin.
Klaus ja Violet Baudelaire saivat tietää,
että liukumisvaara voi olla kirjaimellinen.
-Mitä tapahtui? -Me kuolemme!
Emme vielä!
-Miten pysäytämme vaunut? -Pitää keksiä jarrujärjestelmä!
Violet, olisi idean aika.
Äkkiä! Tie päättyy.
Etsi vaunuista jotain, jolla yllämme pyöriin.
-Sopisiko tämä? -Hienoa. Jumita sillä pyörä.
Sidon nämä yhteen jarruvarjoksi.
Äkkiä. Tie ei pysy suorana ikuisuutta.
Tämä toimii. Pitää vain jarruttaa kovemmin.
Miten sujuu?
-Ei hyvin! -Ei se mitään. Ehdin tehdä tämän.
VAUNUT OVAT LAPSILLE VAARALLISET
-Älä ajattele putoamista. -On mahdotonta ajatella muuta.
-Olemme elossa! -Niin, mutta emme kunnossa.
-Sunny pitää hakea kreivi Olafilta. -Hän pelkää varmasti.
Hän on taistelija, vaikka näyttää avuttomalta vauvalta.
Ja puree.
-Muistatko kartasta mitään? -En nähnyt sitä pitkään,
mutta tämä on ainoa tie vuorten halki. Se johtaa meidät kreivi Olafin luo.
-Ja Sunnyn. -Hän on poissa meidän takiamme.
Sunny on turvassa, jos meidän luullaan kuolleen.
-Hän on turvassa, kun olemme yhdessä. -Kävellään siis.
-Vauva puree! -Laita se hanskalokeroon.
Haistatko tuon, Esmé? Se on raikas vuoren -
-V-O-E-T-O-N tuoksu! -Mitä, kulta?
-Voiton! -Ei sitä niin kirjoiteta...
Jo vuosia, ainakin siltä tuntuu, olen jahdannut Baudelairen omaisuutta -
erilaisilla loistavilla, mutta vain osittain menestyksekkäillä konsteilla.
Nyt olen viimein oikealla polulla!
Tuonne.
Nyt olen viimein oikealla polulla.
Kaksi kolmesta Baudelairen orvosta -
putosi vuorelta ja litistyi kuoliaiksi.
Väljähtynyttä.
Olemme matkalla salaiseen VPK:n päämajaan -
tuhoamaan vihollisemme,
kuten tulipalosta selvinneen Baudelairen vanhemman.
-Varmaan äidin. -Naiset kestävät.
Parasta on, että Baudelairen omaisuus on käsissäni,
tai ainakin vauva on.
Tunsin oloni näin keskittyneeksi viimeksi, kun haistoin kerosiinia.
Kadun vain, etten kuullut läiskähdystä,
tai minkä äänen vaunut päästävätkään litistäessään rikkaat pennut.
-Etkö kadu muuta? -Entä tatuointisi? Kaikki katuvat niitä.
-Me kadumme. -Minä en.
Violet ja Klaus eivät ehkä kuolleet.
He ovat selvinneet monista vaaroista.
Heitä on pakko ihailla.
Eikä ole!
He kuolivat varmasti. He putosivat vuorelta.
Tämä ei ole liioiteltua melodraamaa.
Varoituksen sana:
liukkaassa mäessä kannattaa varoa askeliaan.
Kun on huipulla, oli se sitten moraalinen tai vuori...
Olen vuoren huipulla!
...sieltä pääsee vain alaspäin.
Sain tämän neuvon yhdeltä rohkeimmista tuntemistani naisista.
Hän juoksi juuri silloin henkensä edestä kohti kalliojyrkännettä.
Onneksi naisten tavoin -
siskoni oli erikoistunut mahdottomaan.
Et voi paeta.
-Paitsi hypätä alas. -Heitämme sinut.
-Lopun ei tarvitse olla väkivaltainen. -Anna sokerikko, niin saat mennä.
-Vannomme sen. -Kautta kiven ja kannon.
Miten on, Snicket?
Hyppään mieluummin alas.
-Seuraammeko häntä? -Lähetetään kotkat. Ne ovat nälissään.
Olet tosi reipas, pikkuinen.
Otin ensimmäisen riippuliitotunnin vasta 7-vuotiaana.
Emme ole vielä turvassa.
Olen maailman huipulla, Esmé.
Kirjaimellisesti ja kuvaannollisesti.
-Oikeastaan se on tasanko. -Tämä ei näytä VPK:n päämajalta.
Käännyimme varmaan harhaan. Joku luki karttaa väärin.
Ei ole minun vikani. Vihaan lukea. Sanoit myös käyneesi siellä ennen.
Silmäni olivat sidotut.
Tyhmät salaiset organisaatiot ja salailu.
Olet tyhmä!
Vauva ei lakkaa valittamasta, vaikka kuin nipistelen.
-Auts! -Näetkö?
Jos eloonjäänyt vanhempi on VPK:n päämajassa,
sen polttaminen ratkaisee ongelmamme.
Pysäytämme sinut!
-Ettekä pysäytä, jos sitä tarkoitat. -Sitä hän tarkoitti.
Leiriydytään yöksi ja poltetaan se aamulla.
On tärkeää levätä hyvin ennen tuhopolttoa.
Yllätämme vapaaehtoiset kesken kahvin tai teen,
tai mitä teeskentelijät juovatkaan.
Teltat pystyyn! Ottakaa ne friikit pois tavaratilasta.
Paperia ei ole.
Ulos, friikit!
Jo oli aikakin. Voimme tuskin hengittää.
Pikku lumihiutale tahtoo hengittää.
Jäiset tuulet saavat vääntyneen kehoni värisemään.
Tasavahvat käteni tarvitsevat tasan lapaset.
Tasavahvat kätesi voivat hakata meille puita.
Saamme lämpimän nuotion.
-Ettekä saa. -Te friikit ette jää leiriimme.
En saanut lämmintä telttaa kreivi Olafin seurueessa. Nukuin tavaratilassa.
-Me nukuimme siellä. -Hakkaa puita, friikki.
Luulin, että työskentely kreivi Olafille olisi loisteliasta ja hauskaa.
Lyhyessä työsuhteessani olen avustanut kidnappauksessa ja murhassa,
ollut töyssyisen matkan auton tavaratilassa -
ja saanut omanarvontunnolleni iskuja, jotka tuhosivat vuosien terapian!
Alan epäillä valintojani.
Suoraan sanottuna teidänkin pitäisi!
Voi, pieni lumihiutale haluaa miettiä valintojaan.
Toisin kuin me!
-Toisin kuin me! -Älkää seisoskelko, friikit.
Risteys.
Oikeastaan haarukka.
Tarkoitin kuvaannollisesti. Pitää päättää suunnasta.
HUOLIVUORI VIILEIDEN PUUSKIEN KANJONI
Tie vie Viileiden puuskien kanjoniin. Päämaja on kartan mukaan siellä.
Silloin VPK on tuollapäin.
Katso tätä sarsaparillapulloa. Siinä on sulaa nestettä.
Sen heitti pois joku, joka ei välitä roskaamisesta. Kreivi Olaf meni tänne.
VPK on päämajassa. He voivat auttaa pelastamaan Sunnyn.
Emme voi odottaa. Sunny on vaarassa.
Jos vanhempamme on elossa, hän voi auttaa.
Jos on, haluatko nähdä hänet ilman Sunnya?
En.
-Mennään tänne. -Ei vaan tänne.
Kuulitko jotain?
-Voi ei. -Mitä nuo ovat?
Lumisääskiä. Luin niistä kirjasta.
-Mitä sanottiin? -Ne ovat ilkeitä ja organisoituneita.
-Entä muuta? -Ne pistävät.
-Mennään tuonne. -Niin mennään.
-Mikä pysäyttää ne? -Savu.
-Mistä saamme savua täällä? -En tiedä!
Katso tuonne!
-Lumisääsket pysähtyivät. -Jokin luolassa pelottaa niitä.
Toivotaan, ettei se ole talviunilla.
Voi ei.
Hei, kakunnuuskijat.
Se on iskulause.
Se tarkoittaa iskevää lausetta.
Se on yksi esiintyjän tärkeimmistä työkaluista.
Kiva, että käytät aikaa kiireisestä tuhopolton suunnitteluaikataulusta -
-näyttelytunnin antamiseen, pomo. -En ole vain pomosi.
Pitäkää minua mentorinanne.
Sitä paitsi saan pian kaiken, mitä olen halunnut, joten on antelias olo.
Iskulauseen pitää olla siisti ja naseva.
Sitä pitää voida käyttää kaikissa tilanteissa.
Kuten: "Minun tieni tai moottoritie."
Tai: "Anna korviksesi, Rachel."
Ja sen pitää perustua -
totuuteen,
minkä vuoksi esiintyessäni -
jätän käsiksen huomiotta ja sanon, mitä mieleen tulee.
Pyjamahousut, absintti, puolustaja. Kokeillaan sitä.
Sanokaa ensimmäinen juolahtava asia.
-Rakastan sinua. -Ei huono.
-Rakastan sinua enemmän. -Se on iskevä.
Rakastan tyttöystävääsi.
Onko moraalinen suhteellisuus ainoa tapa selvitä -
eettisesti monimutkaisessa maailmassa vai tekosyy tehdä pahaa?
-Työstä sitä. -Rakastan...
Katso mitä löysin.
Outoja vihreitä savukkeita lumessa.
Kuin joku olisi pudottanut ne juostessaan.
Tupakointi on tosi pahasta.
Mentoroin lynkkausväkeäni, lemmikki. Koukkis oli kertomassa iskulauseensa.
-Hei, vauva katosi. -Surkea iskulause.
Hei, vauva katosi.
Mitä?
Luulitko voivasi karata?
Sinun pitäisi tietää, että joko minun tieni tai moottoritie.
-Ajotie. -Maantie.
Katso ympärillesi, sapelihampainen penikka.
Et voi paeta.
Et selviäisi vuorilla yksin.
Ärsyttävät sisaruksesi ovat aina huolehtineet sinusta.
Ei enää.
Jos tahdot selvitä,
kannattaa olla vähemmän ärsyttävä.
-Kuin tyttö Vaaksavaarasta. -Mikä tyttö?
-Se oli ennen sinua, kulta. -Ihan sama, raavin häneltä silmät päästä.
Mitä? Tyttö oli pieni.
Lyhyt ja ihana. Hänellä oli nätti rintakoru ja nyrkkirauta.
-Mikä hänen nimensä oli? -Carmelita Spats.
Häipykää, kakunnuuskijat! Luola on yksityinen!
Carmelita, kenen kanssa puhut?
He ovat luolassamme, joten he ovat kakunnuuskijoita.
Hetkinen.
Olette Vaaksavaaran koulun orvot.
Kotinne paloi, ja varareksi erotti teidät.
-Emme olleet Vaaksavaarassa. -Ei erottanut.
-Olette Baudelairet! -Toivottavasti ei!
Luin niistä kamalista lapsista Päivän pilkunviilaajasta.
He ovat murhaajia ja tuhopolttajia.
He aloittivat valtavan tulipalon, joka riehuu yhä Takamailla.
-Emme ole he. Olemme... -Vuorikiipeilijöitä.
Etsimme sisartamme.
Hän on näin pitkä, hyvähampainen ja vaarallisen näköisen joukon seurassa.
Oletteko nähneet?
Emme. Olemme piilossa lumisääskiltä, mutta voitte katsoa karttaamme vuorista.
Ei!
Partiojohtaja Brucie, tämä luola on vain lumipartiolaisille!
He ovat selvästi Baudelairet! Katso noita orpokasvoja.
Carmelita,
lumipartiolaiset ovat jalomielisiä. Se on valassamme.
-Oletteko lumipartiolaisia? -Ryhmä 113 on kaupungin paras.
Vain rikkaiden elävien lapsia, jotka eivät ole kakunnuuskijoita.
-Vai mitä, Brucie? -Joudun kantamaan matkatavarat.
-Ne ovat designia. -Kantaisit omasi, Carmelita.
Tulkaa nuotiolle.
Meillä on anorakkeja ja lumipukuja. Ja naamioita.
-Miksi naamiot? -Ne pitävät ulkona lumisääsket loitolla.
Ja sisällä niistä tulee Vallan piukeita kostyymejä.
On ollut vaikeaa tutkia Sunny Baudelairen aikaa -
kreivi Olafin vankina.
Todistajat ovat kuolleet, kadonneet tai joutuneet kotkien poiskantamaksi.
Yksi tarina kuvailee kutakuinkin samaa tilannetta, Tuhkimo.
Ehkä hän voi antaa vinkkejä.
Tuhkimo oli nuori, joka joutui ilkeiden ihmisten huostaan.
He kiusasivat häntä ja pakottivat kotitöihin.
Katso tuota hyödytöntä vauvaa. Se ei osaa ottaa vettä jäisestä lammesta.
Se yrittää kantaa ämpäriä.
Hänet pelasti hyvä haltiatar, joka teki taika-asun,
jotta Tuhkimo pääsi juhliin ja naimisiin prinssin kanssa.
Sunny Baudelairen tarinassa jätetään Tuhkimosta pois hyvä haltiatar,
taika-asu, juhlat, prinssi, avioliitto,
kurpitsa, joka muuttui kärryiksi,
ja onnellinen loppu.
Siinähän sinä olet.
Minä...
Tein sinulle asun.
Se ei ole hieno, mutta rättejäsi lämpimämpi.
Kreivi Olaf suuttuisi,
jos jäätyisit, ennen kuin hän saisi omaisuutesi.
Mitä sinä teet?
Sinulla on...
Kasvoillasi on tuhkaa.
Chabo.
Älä katso noin.
Puhuin sinulle!
Sitten Tuhkimo kertoi prinssille,
että hänellä oli kauniimpi sisko nimeltä Carmelita,
jonka prinssi nai hänen sijastaan.
Sitten Carmelita erosi hänestä ja vei rahat. Loppu.
Nyt tarina Prinsessa Ruususen ihastuttavammasta pikkusiskosta...
Carmelita, kerroit jo yhdeksän. On jonkun muun vuoro.
Vuorikiipeilijöillä on jänniä tarinoita.
Onko teille tapahtunut mitään kamalaa?
-Emme halua kertoa. -Voisitte olla jalomielisempiä.
Lumipartiolaiset ovat anteliaita, bilateraalisia,
charmikkaita, definitiivisiä, erinomaisia,
faktuaalisia, gasellimaisia, hartaita, innokkaita, jalomielisiä,
kauniita, luovia, maireita, nauravaisia, onnellisia,
punaposkisia, quicksteppaajia, rohkeita, säntillisiä,
tarmokkaita, urheita, voitokkaita, webbimestareita,
X- tai Y-kromosomisia ja zen-henkisiä -
joka aamu, iltapäivä, yö ja päivät pääksytysten!
Tuo ei voi olla valanne.
Miten voi olla "webbimestari"? Se ei ole adjektiivi.
Emme voi muuttaa Lumipartiolaisten aakkosvalaa!
Lumipartiolaiset tekevät samat asiat yhä uudelleen.
Samat anorakit, sama vala,
ja juhlimme joka vuosi valekevättä Huolivuoren huipulla.
Brucie kantaa aina matkalaukut.
Mikä on valekevät?
Vain kakunnuuskijat eivät tiedä,
että silloin sää lämpenee ennen kuin jäähtyy taas.
Juhlimme tanssien salon ympärillä, ja minut valitaan valekevätkuningattareksi!
-Ei välttämättä sinua. -Minutpas!
Olen kaikkein anteliain, bilateraalisin, charmikkain, definitiivisin...
Eikö teillä ole tarinaa?
Olisi kiva kuulla Varsin pakahduttava kertomus.
-Tiedämme monia tarinoita. -Valtavan pelottavista kepposista.
-Ja Viehättävistä pikku kaunottarista. -Oletteko lukeneet Anna Kareninan?
Äiti luki sen meille.
Olimme pieniä, joten hän selitti sanat ja teemat.
Tylsää!
Anna Karenina on venäläisklassikko.
Eli tylsä.
-Samoin jutut kuolleista vanhemmista. -Hän on oikeassa.
On myöhä, ja vaahtokarkeista tuli paha olo.
Kaikki makuupusseihin.
Jääkää yöksi, matkalaiset.
Meillä on teille hevoshuopia.
Kakunnuuskijat nukkukoot loitolla.
Huovat haisevat kynsilakalta.
Koska kaadoit sitä niihin.
Hyvää yötä, matkalaiset. Nuotio sammuu yöllä.
Jotkut asiat löytää helpommin pimeässä.
-Mitkä? -Kadonneet ihmiset.
Kuka olet?
Kakunnuuskijat kuiskailevat luolassa. Ei kovin söpöä.
Emme seurustele orpojen kanssa.
-Voimmeko luottaa häneen? -Hän on VPK:sta.
Miksi hän pukeutui lumipartiolaiseksi ja mainitsi Anna Kareninan?
Miksi vain hänellä on naamio?
Se selviää nuotion sammuttua. Hän oli oikeassa.
Sunny löytyy helpommin pimeässä kreivi Olafin nukkuessa.
-Violet. -Niin?
Jos yksi vanhemmistamme elää, kumpi luulet hänen olevan?
Emme voi tietää.
Mietin kuitenkin.
Samoin.
Tämä on varmaan koe. Jos todistamme kreivi Olafille,
että selviämme pimeästä metsästä, se tekee häneen vaikutuksen.
Hän ottaa meidät vastaan ja sanoo, mitä isä ei sanonut.
Meidän ei tarvitse palata. Säästin rahaa karnevaalista.
Ostetaan farmi ja viljellään.
-Mitä kasvattaisimme? -Mitä vain.
Auttaisi, jos keksisimme jotain.
-Sopisiko lanttu? -Voisimme kasvattaa mitä vain.
Se sopisi.
-En pidä niistä. -Unohda ne.
Meillä on yhä aikaa muuttaa elämämme.
Jos olemme keskenämme, meitä ei sanota friikeiksi.
Ei kreivi Olaf, hänen seurueensa eikä edes isäsi.
Madame Lulu sanoi: "Ansaitset parempaa."
Sekö, jonka leijonat söivät, vai se, joka lähti taksilla?
Mitä hänelle tapahtui?
Päivää, vieras.
-Hugo? Colette? Kevin? -Miten vieras tietää nimemme?
-Vuorella on vaarallisia ihmisiä. -Tiedämme. Tulimme kimppakyydillä.
Lähtekää ennen kuin... Johdatan heidät pois.
Odota! Osaatko tehdä tulen?
-Kiitos. -Ansaitsette parempaa.
-Mikä sekopää. -Oli kuin tuntisi meidät. Outoa.
Kannattaako juosta metsässä yöllä raskaana?
-Hän se friikki on. -Toisin kuin me!
Toisin kuin me.
-Tunsitteko vedon? -Ai, hei.
-Hyvä ilta sille. -Keitä olette?
Ei kannata kysellä tylsiä.
-Nätti paikka, vai mitä? -Syrjäinen.
-Lämmin nuotio. -Tämä käy hyvin.
Lähtekää. Vuorella on vaarallista väkeä.
Niin, me. Olemme kreivi Olafin seurueessa.
Oletteko pikku Olafin kanssa?
Hän on huipulla. Hän tulee, jos huudamme.
-Ihastuttava teoria. -Kokeillaan sitä.
Varmaan näätiä.
Eivätkä olleet.
Anna mennä, Snicket. Häivy vuorelta,
välttele vihollisia ja kotkia ja vartioi sokerikkoa.
Sokerikko.
Odotin nuotion sammumista, jotta voin näyttää.
-Vertikaalinen palonkierto? -Se on savupiipun lisäksi salakäytävä.
-Miten tiesit siitä? -Luin kirjasta -
nimeltä Salaisten järjestöjen lyhyt historia.
-Tiedämme kirjan. -Mitä teet?
Anna korvakorut, Rachel.
Emme tunne sinua. Miten voimme luottaa sinuun?
Adjektiivi "kseniaalinen" alkaa k:lla. Se tarkoittaa kiltteyttä vieraille.
Hyvä sanavarasto ei takaa, että olen hyvä ihminen,
vaan että olen lukenut. Tietääkseni lukeneet eivät ole pahoja.
Katson vain peruskanavia.
Ota naamio pois. He nukkuvat.
Vihollisia on kaikkialla.
Seuratkaa.
Kakkua...
Ehkä lapsena joku lauloi sinulle laulua, joka auttoi nukahtamaan -
tai viihdytti pitkällä automatkalla, tai opit sen avulla salaisen koodin.
Laulu on "Hämä-hämähäkki".
Se on yksi surullisimmista lauluista.
Se kertoo hämähäkistä, joka kiipeää langalle -
ja jonka sade huuhtoo aina pois,
eikä se ehkä koskaan saavuta päämääräänsä.
Baudelairejen kiivetessä loputonta Vertikaalista palonkiertoa -
he tunsivat olonsa hämähäkin kaltaiseksi.
Hämähäkki!
Ponijuhlat? Minulleko?
Kun Klaus laittoi kätensä jalansijalle, jossa oli hämähäkin asunto,
hän tunsi olonsa langaksi.
Olemme lähellä.
Mitä löydämme ylhäältä?
Tiedän, mitä toivon löytäväni.
Luulin sitoneeni sinut.
Mitä luulet tekeväsi?
Ruokaa.
Äkkiä sitten.
Herätys, kaikki!
-Edessä on iso päivä. -Minun pitää miettiä, mitä laitan ylle.
Ei ole muotia polttaa salaista päämajaa -
ilman muodikasta asua.
Vauhtia sitten. Vauva tekee aamiaista. Kätyrit kattavat pöydän.
-On muodikasta syödä al fresco -tyyliin. -Ajattelet Al Funcootia.
En ajattele. Tuokaa minulle kahvia!
Tai brandy sidecar.
Kuulit, mitä neiti sanoi. Aamiaista!
Jäässä.
Pystymme parempaan.
Jää on ohutta. Valekevät on tulossa.
Olemme Vaivavirran lähteellä. Täällä pitäisi olla -
paljon lohta!
Tässä.
Sillä lailla.
Pilkitkö koskaan? Isäpuoli vei minut.
Orpo?
Ei. Emme vain tapaa enää.
Hän ei pitänyt valinnoistani.
On vaikeaa menettää perheensä.
Tiedetään.
Ei ollut minun ideani syöstä sisaruksiasi alas.
Kätyri.
Joka uravalinnassa on haittansa.
Jos tahtoo teatteriin, joutuu joskus rikolliseksi.
Ei tekosyitä.
Kuulostat ihan isäpuoleltani.
On sudennälkä!
Älä kerro kellekään,
mutta olen iloinen, jos vanhempasi elää vielä.
-Kuolen nälkään! -Vauhtia, kakara.
Jokin aika sitten Tukholmassa -
pankkirosvot ottivat vankeja töissä ollessaan.
Omaisuuksia pidetään holvissa,
vaikka ette varmaan tahdo nähdä isoja rahakasoja.
Lukon yhdistelmä on työpöydälläni teipattuna rei'ittimeen.
Tämä...
Useita päiviä rosvot ja vangit -
elivät lähekkäin.
Se tarkoitti "kun poliisit kokoontuivat -
ja veivät lopulta rosvot vankilaan".
Onko ysejä?
Mene kalaan.
Eikö ole kivaa?
Liikkumatta!
-Kaikki seis! -Seis!
Kun vangit viimein vapautettiin,
viranomaiset huomasivat heidän ystävystyneen -
rosvojen kanssa.
Pidä yhteyttä!
Siitä lähtien "Tukholman syndrooma" -
on kuvannut tilannetta,
jossa vangit pitävät vangitsijoistaan.
On myös ilmaus, joka kuvaa sitä, kun vangitsijat pitävät vangeista.
Se on "Huolivuoren syndrooma".
Katsokaa, mitä vauva teki.
Sorbettia, sashimia ja paahtoleipätartaria.
-Epäilin vauvan pestaamista kokiksi. -Tämä on herkullista.
On sääli, että uhkailemme häntä,
kun voisimme kasvattaa häntä yhteiseksi hyväksi.
Halusin appelsiinimehua, en oranssia jäätä!
Paahtoleipä on raakaa. Onko se turvallista?
Ei tietenkään. Vauva yrittää myrkyttää meidät!
Halusin lämpimän aamiaisen,
mutta annoitkin kylmää, inhottavaa sotkua.
Jos heitän sinut alas Huolivuorelta,
opit ehkä läksysi.
Vitsi.
En heittäisi sinua vuorelta. Tarvitsen sinua omaisuutesi saamiseksi.
Halusin vain pelotella.
Uhkan läheisyys on pahan tunne,
joka liittyy tiettyjen ihmisten saapumiseen.
Uhkan läheisyys on kuin lemmikkikärppä,
koska ne ovat harvinaisia,
mutta saavat piiloutumaan työpöydän alle.
Joillakin on syvä ja kestävä uhkan läheisyyden tunne.
En voi sanoa heidän nimiään edes vuosien jälkeen,
ja kutsun heitä samoilla nimillä kuin muut:
mies, jolla on parta muttei hiuksia, ja nainen, jolla on hiukset muttei partaa.
Heidän näkemisensä voi tosin saada huutamaan muita nimiä.
Äiti! Isä!
Kunnioitusta, Olaf.
Kohteletko noin niitä, jotka kasvattivat sinut?
-Pomo, ovatko he vanhempasi? -Vain kuvaannollisesti.
-He olivat mentorini. -Niin.
Koulutimme sinua, vai mitä, Olaf?
-Opetimme sinut sytyttämään tulia. -Muurahaisia ja suurennuslasi.
Olit eksyksissä jo ennen meitä.
-Tarvitsit tukea. -Hyvän työnnön.
Kerro, mitä olet tehnyt.
No...
Olen näyttelijä.
Minua kehuttiin usean pikkulehden arvosteluissa.
Tämä on seurueeni.
Jossain ryntäilee joukko karnevaalifriikkejä.
Ei enää.
Tämä on tyttöystäväni. Kyllä!
-Minulla on tyttöystävä. -Huomenta.
-Olen Esmé Gigi... -Tiedämme jo.
Muutit ullakkohuoneistoon osoitteeseen 667 Pimeä Puistotie.
-Miten se sujui? -Jerome ja minä olemme asumuserossa.
Tarkoitimme Quagmireja.
Ai...
-Siitä on kauan. -En muista.
-Me muistutamme. -Kadotit kolmoset.
Kaksoset.
Pidättelimme heidän vanhempiaan Perussa.
-Kuulitteko Quagmireistä? -Kuulimme kaikista mokistasi, Olaf.
Miten vapaaehtoiset päihittivät sinut.
Ja kolme pulskaa lasta.
Yhä uudestaan. Miten puolustaudut?
Se ei ollut minun syyni! Syy oli heidän!
Ympärilläni on pätemättömyyttä ja epäluottamusta!
-Ei ole reilua. -On ja täysin totta!
Polttaisin juuri VPK:n päämajan,
jos nämä idiootit eivät olisi halunneet aamiaista!
Voi, Olaf.
Älä huoli päämajasta.
-Näyttää talomme alaiselta tunnelilta. -VPK rakensi salakäytäviä.
Maanalainen järjestö kulkee maan alla.
Salaisten järjestöjen lyhyen historian mukaan -
-päämaja on tuon oven takana. -Hieno lukko.
-Miten se aukeaa? -Se on Vernakulaarisen paksu karmi.
-Salasanalla. -Näppäimistö on kiinni saranoissa.
-Kirjoita oikea sana. -Kolme fraasia.
Väärä lukitsee ikuisuudeksi.
Ensimmäinen fraasi on tieteilijä, joka keksi painovoiman.
Helppoa. Sir Isaac Newton.
Entä sitten?
Takamaiden leijonien latinankielinen nimi.
-Panthero Leo. -VPK koulutti niitä ennen skismaa.
Entä viimeinen?
Kolmas fraasi on Anna Kareninan teema. En ole lukenut sitä.
Siksi kysyit siitä ennen. Jonkun piti avata sinulle ovi.
-Etsin kadonneita ihmisiä. -Samoin.
-Äitiä. -Isää.
Sunnya.
Löydämme heidät vain Anna Kareninan teeman avulla.
-Anna Kareninan teema on... -Maalaiselämän moraalinen yksinkertaisuus.
On parempi pohja elämälle kuin intohimo...
Joka johtaa tragediaan.
Äiti opetti sen meille ulkoa.
Hän valmisteli meitä tähän.
Emme petä häntä.
-Miksei se aukea? -Se toimi viimeiseen sanaan asti.
-Ehkä mekanismi jumittui. -Tai intohimo johtaa johonkin muuhun.
Intohimo voi johtaa moniin asioihin.
Se voi viedä rohkean naisen,
joka suree menetystä, jäätyneen virran rantaan.
Kadotin sokerikon.
Menetin kaiken.
Se voi viedä pankkiirin tekemään yllättävän paluun.
Anteeksi, neiti.
Kadotin karttani enkä tiedä, missä olen.
Mene pois. Tämä vuori on vaarallinen.
Niin on kaupunkikin. Olin juuri pankkiryöstössä.
Herra Tarmerlanesta se oli minun syyni. Päätin häipyä kaupungista nopeasti -
ja etsiä kadottamiani orpoja.
Hassua.
Tuli outo olo.
Kuin uskalias intohimo,
kun joku lähellä on pulassa.
Oletko nähnyt ketään pulassa, neiti?
Sinun tilassasi ei saisi olla yksin täällä.
Ei.
Ei saisikaan.
Anna minun auttaa.
Kiitos.
Minun tapauksessani uskalias ja intohimoinen elämä -
johti vääriin syytöksiin -
ja elämään pakosalla.
Mutta Anna Kareninan kohdalla -
uskalias ja intohimoinen elämä johti vain tragediaan.
Violet oli oikeassa.
Mekanismi oli jumissa.
Saatamme yllättää organisaation kesken kokouksen.
Tai yhden vanhemmistamme.
-Äiti? -Isä!
Älä huoli päämajasta.
Poltimme ne itse.
Ensin poltimme keittiön.
Ei!
Sitten salongin, valepukuhuoneen, tanssisalin -
ja kaikki kuusi laboratoriota.
Poltimme luokkahuoneet, elokuvateatterin ja porealtaan,
joka oli hankala polttaa.
Lopulta poltimme kirjaston.
Se oli suosikkini. Kahmaloittain kirjoja.
Kaikki tuhkana, eikä niitä voi lukea.
-Paljon salaisuuksia. -Kukaan ei saa tietää niitä.
Kaikki savuna ilmaan.
HILJAINEN MAAILMA
Ei!
-Kas kas. -Kukas se täällä?
Tulette pitämään tästä.
Kaikki on poissa.
-Kaikki johti tänne. Kartat, koodit... -Snicket-kansio.
Yhden vanhemmistamme on pakko olla täällä!
Jacques Snicketin mukaan joku selvisi palosta!
Niin selvisi.
-Missä? -Täällä.
Minä selvisin kotini palosta.
-Duncan? - Quigley.
Quigley Quagmire.
Tekstitys: Petri Nauha