EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Se væk, se væk
Hvis du følger serien nøje Vil du ikke kunne lukke et øje
For den indeholder ikke andet End gru og skræk
Så se væk
Se væk, se væk
Baudelaire-børnene er på hotel For at spille portierer
Med en flok slemme forbrydere Der ikke tøver med at massakrere
Hvis Olaf ikke passer på Havner han bag lås og slå
Men det er måske ikke så For er vi til at stole på?
Så se væk
Se væk
Der er kun grusomheder
Og ubehageligheder uden lige
Hvis du spørger nogen
Vil de sige
Se væk
Se væk, se væk
NÆSTSIDSTE MISSION - DEL 2
Se væk, se væk
Sukker?
Nej, tak. Te skal være bittert som malurt
og skarpt som et sværd.
Det her sukker er meget bittert.
Jeg elsker den opera!
Lemony? En kop te?
Han lytter ikke.
Når Beatrice er på scenen, er han ikke til stede.
Jeg sov ikke! Det er godt, de er holdt op.
Du snorkede.
Skal den skrivemaskine med overalt?
Jeg er kritiker for Dagens Pertentlighed.
Kritiker!
Vi teatralske typer skal have ros og ikke kritik.
Det er interessant, Olaf.
Her er ordet teatralsk forbundet med teater,
men det kan også bruges om melodramatiske personer.
Min bror definerer ord igen.
Bare det er en fase.
Åh! Se der.
Tak.
Som chef for det officielle brandkorps vil jeg gerne have lov
til at sige et par om brandsikkerhed...
Det er pinligt.
Han ser ædel ud.
Den stærke profil og øjenbrynene.
Det ligger til familien.
Hvor er Jacques? Jeg savner den tåbe.
Han kører taxi i aften.
Beatrice!
Hvordan var jeg?
Du var blændende.
Det er dejligt at se jer alle sammen.
Jeg vil gerne sige disse ord til min kone,
der er omkommet i en brand.
Og til min søn, som sidder et sted blandt publikum.
Jeg elsker dig, Olaf.
Pas på jer selv og godnat.
Og nu tilbage til den tragiske opera.
Fortiden hjemsøger nutiden,
som et spøgelse kan hjemsøge en opera.
Den kan virke tyngende som et kragemord over et hotel.
Skyd ikke, før du kan se sukkerskålen.
Jeg kan ramme en solsort i mørket.
Fortiden kan ramme dig som en sten.
Den kan fange dig som et flueklister.
Den kan snurre dig rundt som bukser i en vaskemaskine.
Den kan forandre dig.
Ligesom de næste to minutter vil forandre mit liv.
For evigt.
Mit navn er Lemony Snicket.
-Hedder du Lemony? -Ja.
Du ligner din mor.
Undskyld. Kender vi dig?
Nogen har skudt direktøren. Han faldt i søen.
Jeg så det, da jeg observerede fugle.
Det var portiererne, der skød ham.
Jeg så det, mens jeg strøg mit skærf.
Det var ikke os. Det var et uheld.
-Det ved de ikke. -Hvad gør vi?
Hop ind i taxien.
Undskyld?
Nogle gange når jeg er i fare,
såsom når jeg bliver uretfærdigt beskyldt for et mord,
er det belejligt at flygte i en taxi.
-Hvor er Kit henne? -Jeg er hendes bror,
og derfor skal I hoppe ind nu.
Baudelaire-børn!
Jeg har hørt om hændelsen, så jeg har fundet nogle flinke betjente.
Vi bør køre, før politiet kommer,
for jeg er på flugt.
Det er måske en god idé at tage af sted.
Så kan vi ikke få grev Olaf fængslet.
Vi kan ikke altid flygte.
I skal bare undgå myndighederne,
indrykke en falsk dødsannonce
og tilbringe resten af livet på en række
anonyme moteller.
-Det lyder ensomt. -Ja.
Men det er sikkert.
Tro mig.
Børn? Er alting i orden?
Jeg har hørt noget om en harpun
og om direktøren.
-Det var et uheld. -Det var Olaf.
I skal ikke bekymre jer om ham meget længere.
Kom med mig. I vil være i sikkerhed.
Vi burde sige farvel til taxamanden.
Væk.
Han kunne nok ikke vente.
Kom.
Der er I, børn!
Efter I skød direktøren, fandt jeg direktøren.
Nej, det kan ikke passe.
Jo, det kan det.
Det er de børn, jeg så fra vinduet!
Det er dem fra avisen!
De har myrdet en vis grev Olaf.
Jeg kan genkende dem fra min landsby,
hvor de myrdede grev Olaf!
Lad os ikke dømme dem på forhånd!
Der er sket noget frygteligt, men vi har ikke alle kendsgerninger.
Gå nu tilbage til jeres værelser.
Grev Olafs retssag vil begynde i morgen tidlig.
Jeg troede, grev Olaf var død.
Man skal ikke tro på alt, man læser i avisen.
Hvem skriver den sprøjte?
Din kone?
Du sagde, retssagen først var på torsdag.
Hvad med de frivillige, der ikke er kommet?
Hvis de var ædle, ville de være kommet.
Hvad med Kit Snicket?
Jeg ville gerne vente på hende,
men situationen er værre end forventet.
Retssagen vil blive afholdt her i lobbyen.
Plejer det ikke at være i domhuset?
Jo, men folk vil meget hellere komme til et femstjernet hotel.
Undskyld mig. Jeg greb grev Olaf, der luskede rundt.
Tak, Frank.
Desværre. Det er ikke Frank. Det er Ernest!
-Jeg er faktisk Frank. -Fandens!
-Olaf? -Det er den nysgerrige nabo.
Har du læst min post igen?
Du vil ikke modtage post i meget lang tid,
medmindre du skifter postadresse til fængslet.
-Hvorfor skulle jeg gøre det? -Fordi du skal fængsles.
Lås ham inde indtil retssagen!
Ja! Lås mig inde!
Vi kan ikke have lumske folk her på hotellet.
Der kan jo være anstændige, ædle folk.
Der er ædle folk her.
FBK er her, og de vil straffe dig.
Jeres nye venner har undladt noget.
Hvad mener du?
Tror I, FBK er ædle?
Så tro om.
De bagkloge frivillige har nok ikke fortalt jer, hvad der er i sukkerskålen,
hvorfor den er vigtig, eller hvordan den blev stjålet.
Men det kan jeg.
Jeg kan give jer en masse svar.
Om FBK og om jeres forældre.
I ved ikke engang, hvordan historien begynder.
Det finder vi ud af.
Ikke med mig i fængsel.
Det er kun mig, der kan fortælle jer sandheden.
Jeg kan fortælle jer ting, I aldrig selv kan finde ud af.
Du skal i fængsel.
Det er jeres valg.
-Kom så. -Vi beklager, Frank.
Slap af. Der er stadig to af jer.
En sidste ting...
Kan Højesteret virkelig håndtere Olaf?
Jeg kan godt forstå jeres tvivl.
Olaf narrede mig en gang, og jeg tilgiver aldrig mig selv.
Men der er to andre dommere end mig,
og jeg har kendt dem længe.
De har altid lyttet opmærksomt, når jeg fortalte om jeres sag.
Jeg håber, I kan tilgive mig og stole på mig.
Hvis ikke,
kan I stole på loven.
Hun har låst døren.
Det er måske bedst sådan.
Dewey er død på grund af os.
Det er på grund af grev Olaf.
I morgen kan vi hjælpe med at få ham fængslet.
Han har narret folk før.
Han kan gøre det igen.
Vi må være forberedt på alt.
-Ved du noget om retssager. -Ikke meget.
Det er værelse 342.
Det nummer forbindes med strafferet.
Derfor...
Strafferet.
Klokken er mange, og bogen er tyk.
-Skynd dig. -Love er som pølser.
De kan ødelægge din morgenmad.
Sunny? Hvordan laver man pølser?
Spørg ikke.
Pres bare kødet ned. Kværnen tager knoglerne.
Jeg troede, vi skulle holde et teselskab,
men vi moser bare døde dyr.
Vær tålmodig.
Hævn er ligesom pølser.
Den kan ødelægge nogens morgenmad.
Vores liv og vores teint var perfekte,
indtil Olaf og Baudelaire-børnene ankom.
Ingen slår op med Esmé Armod og slipper godt fra det.
Hvad har du tænkt dig?
Jeg lader dem spise krage.
HOTEL DENOUEMENT
Det er underligt at være forklædt i retten.
Se!
Det er fra dommer Strauss.
"Jeg håber, det passer. I er jo vokset."
Vi har også forandret os.
Er I ikke i tøjet? Det starter nu.
Jeg skal ledsage jer
-og give jer bind for øjnene. -Hvorfor?
Alle skal have bind på foran Højesteret.
Man siger, retfærdigheden er blind.
Ja, men det betyder kun, at alle skal behandles lige.
Højesteret har bestemt, at det skal tolkes ordret,
så derfor skal alle have bind for øjnene.
Scalia.
Hun mener, at den tolkning ikke giver nogen mening.
Tolkning af love kan være kompliceret
ligesom tolkning af pølser.
Jeg venter udenfor.
Fjerde sal og hurtigt.
-Hej, Esmé. -Kender vi hinanden?
Det er mig. Jerome.
Din mand?
Åh, den Jerome!
Jeg havde glemt dit navn og dit ansigt.
Er du her for retssagen?
Jeg er her for retfærdigheden, men det forstår du ikke.
Uretfærdighed er umoderne, skat.
-Det er derfor, det begynder med "U." -Hvad laver du her?
Vi skal hævne os på kagesnifferne.
Er min datter ikke yndig?
Tak for snakken.
Sikke en dum elevator.
Sådan der...
Jeg er blind.
Hvor er jeg?
Jeg kan intet se.
Det er godt.
Vi er parat.
Super! Jeg har også bind for øjnene.
I skal bare bruge hånden for at finde... mig.
Kom nu.
Den blinde fører den blinde. Det har jeg selv fundet på.
Det udtryk findes allerede.
Det betyder, ingen ved bedre end de andre.
Det er irrelevant. Det er den vej!
Undskyld.
Om forladelse.
Jeg må understrege, børn...
Jeg havde mine tvivl, da jeg anbragte jer hos grev Olaf,
og i dag vil vi endelig se sandheden!
Vi kan ikke se særlig meget.
Sikke en smuk slangestatue.
Der er vist en elevator den her vej.
Det gjorde ondt.
Må jeg få ro i salen!
Retssagen starter nu.
Hvis I står op, så sæt jer venligst ned.
Ja, men vi kan ikke se stolene.
Det er til venstre.
Jeg mente "min venstre."
Lidt mere.
Ikke så langt.
Hun var skækindjagende!
De små glødende øjne og det blodtørstige smil.
Jeg har også kørt i elevator med Esmé Armod.
Jeg talte om den frygtelige lille pige.
Pas på! Det er ikke her, kagesniffer!
Det er hende!
Hvis nogen smugkigger,
sigtes de for foragt for retten.
Er alle på plads?
-Det er Klaus. -Godt.
I må gerne fjerne jeres bind.
-Hvorfor det? -Hold nu op.
De har bestemt,
at man skal se beviserne for at tro på dem.
I skal tage dem på igen til domsafsigelsen.
Det giver ingen mening.
Børn? Jeg kan se, I har fundet tøjet.
Det passer perfekt. Tak.
Det er godt, Olaf endelig bliver straffet.
Han infiltrerede min skole og så ikke mine violinkoncerter.
Han er ond, og han skylder mig en masse slik.
Han er ikke ligesom den flinke idrætslærer Genghis.
Jeg gik på Kummerstrup Kostskole. Hils forstanderen fra mig.
"Hils forstanderen."
Alle ved, viceforstanderen er vigtigere.
I øvrigt er forstanderen forsvundet.
Ingen har set ham længe.
Jeg håber, de halshugger Olaf!
Alle bedes rejse sig for højesteretsdommerne,
mig selv og mine ærede kolleger.
Hvorfor er de deroppe?
Vi har tolket ordet Højesteret ordret.
Sæt jer ned.
Før grev Olaf ind!
Nej, vent med bifaldet!
Nej, I skal ikke klappe ad ham. Vi er i en retssal.
Er det ikke et hotel?
Det er et hotel, der bruges som retssal.
Takket være mange personers hårde arbejde og en bankmand
har jeg samlet en omfattende mappe angående Baudelaire-sagen.
Jeg fremlægger for retten...
Historien om en Uretfærdighed
eller Den Odiøse Luskebuks der Administrerer Formuer.
Olaf.
Det er min titel.
Jeg må desværre også fremlægge denne harpun.
Den blev brugt til at myrde en hoteldirektør sent i går aftes.
Men det vender vi tilbage til.
Dommerne skal nu høre sagen,
mens politiet venter udenfor
for at stoppe de personer, der prøver at flygte.
Jeg vil lige sige, at efter retssagen
er alle inviteret til en fest, hvor jeg er vært.
Velhavende kvinder er særligt velkomne.
Jeg holder også fest.
Det er et cocktailparty, og smarte mænd får en gratis gave.
Til min fest er der musikalsk optræden på højde med Broadway.
Jeg har en yndig pige, der stepper.
Jeg har fyrværkeri.
Jeg serverer pølser.
Ro i salen!
Vi diskuterer social retfærdighed og ikke sociale events.
Tænk over det. Du kommer nok ikke til mange fester.
Så er det godt!
Jeg indkalder de første vidner.
Det er jer, børn.
Opgiv venligst jeres navne.
Vi kender dem, men det er proceduren.
-Violet Baudelaire. -Klaus Baudelaire.
Sunny Baudelaire.
Erhverv?
-Opfinder. -Forsker.
Kok.
Protest! Deres erhverv er forældreløse
eller arvinger af en stor formue.
Jeg tager protesten til efterretning, men vær venlig ikke at afbryde.
-Afbrød jeg? -Ja!
I har rejst rundt omkring, børn,
og I har lidt rigtig meget.
Men nu er I i sikkerhed blandt venner, partnere,
kammerater og kolleger,
universitetsfolk
og utallige naboer, reportere,
teaterelskere,
fashionistaer,
læger, sygeplejersker,
tivoligæster,
bjergbestigere,
telegrafoperatører
og dybhavsdykkere.
De har observeret jer hele vejen,
og de er klar til at tale jeres sag.
Men det vigtigste vidneudsagn er jeres.
Værsgo, børn. Fortæl jeres historie.
Vi lover at lytte den her gang.
Det hele startede en dag, hvor vi var på Salte Strand.
Det var gråvejr, så vi var alene der.
Vi afprøvede en opfindelse, da vi så en skikkelse.
Det var hr. Poe fra banken.
Han sagde...
At vores forældre var omkommet i en voldsom brand.
Vi blev anbragt hos grev Olaf.
-Han slog Klaus. -Han ville giftes med Violet.
Han forgiftede onkel Monty.
Han gav tante Josephine til iglerne.
-Han sluttede sig til Esmé. -Og Carmelita Spats.
Han kidnappede Hængedynd-trillingerne.
Han myrdede Jacques Snicket i Den Fæleste By.
Han prøvede at halshugge Violet på hospitalet.
Han kastede...
Han kastede en modig og ædel bibliotekar for løverne.
Vi fortalte alle,
hvem han var, og hvad han var i stand til.
-Men de ville ikke lytte. -Ingen ville lytte!
-Det er skrækkeligt. -Vi har mistet alt.
Undtagen hinanden.
Vi har overlevet i troen på, vi en dag ville finde et fristed.
Hvor folk lytter.
Og tror os.
Vi har lidt så meget, og kilden til vores lidelser er én mand.
Den mand.
Grev Olaf.
Verden bliver aldrig et sikkert sted, før han er bag tremmerne.
Og alle gode mennesker opnår retfærdighed.
Tak.
De er så modige!
De er så organiserede!
De minder mig om mig.
Hvis I bare havde fortalt mig det.
Tak for det, børn.
Vi takker jer for jeres mod.
I må gerne træde ned.
Jeg ville indkalde andre vidner,
men jeres udsagn var så stærkt, at jeg ikke vil spilde et sekund.
Jeg vil rådslå med mine meddommere,
og hvis de er enige,
kan vi endelig sætte et punktum for alle disse ulykkelige begivenheder.
Det er godt.
I bogen stod der, at retssager kan vare i flere år.
Ja, men se lige grev Olaf.
Hvorfor virker han så rolig?
Det er skuespil.
Nej, så god er han ikke.
Tak.
Mine meddommere er klar til at votere.
Så uden at vente...
En violinsolo om et skibsforlis!
Nej! Vær venlig at holde op!
Vi trækker os nu tilbage for at fastsætte en dom.
Vær ganske rolige, børn.
Vi har kun brug for jeres udsagn.
-Vent lidt! -Har du noget at indvende?
Hvad laver du?
Hun sagde, vores udsagn var nok.
Men det har aldrig været nok,
og det ved Olaf.
De skal høre det fra andre.
Hvem ved alt om Olaf,
og hvem ville ikke gå glip af chancen?
Er det problemer, børn?
Nej. Vi vil gerne indkalde et vidne.
Et vidne, der indkalder et vidne? Det er usædvanligt.
Jeg har læst i en bog,
at et vidne kan fungere som loco advocatus.
I rollen som advokat.
Du har læst på dine jurastudier.
Men vil I ikke hellere have det afgjort en gang for alle?
Jo, og det er netop derfor.
Salen er jeres, børn.
Tak for det.
Vi indkalder grev Olaf!
Værsgo at klappe.
Opgiv venligst dit navn.
Grev Olaf.
Erhverv?
Impresario.
Sværger du at sige sandheden
og kun sandheden?
-Jeg har aldrig løjet i mit liv. -Det er løgn!
-Så bevis det. -Det er derfor, vi er i retten.
Jeg har altid været ærlig angående mine ønsker.
Om I er lemlæstede eller døde, skal jeres formue blive min.
Det er mere, end alle I andre kan sige.
De er her for at hjælpe os.
Hjælpe jer?
Se jer omkring!
Den bankmand tænker mere på en forfremmelse end på jer.
Vicepræsident for AFB.
Den mand turde ikke beskytte jer,
og den kvinde foretrækker papirarbejde frem for mennesker.
Den viceforstander optog mig med glæde på sin skole,
så længe jeg kælede for hans ego.
Det er løgn! Han kælede kun for...
...min violin.
De rige accepterede jer kun, fordi I var in,
og dem i landsbyen tog jer ind for at udnytte jer.
De frivillige bruger komplekse koder og højtravende litterære referencer,
som er ubrugelige i den rigtige verden.
Men over alt dette
er der et retssystem så blindt, at det lod mig gifte mig med dig.
De såkaldte anstændige mennesker
har hjulpet mig mere end alle mine partnere.
De burde sidde her nu.
Ja, men det gør du.
Ja, men I er her også, børn.
Da I var på Den Forrevne Tinde...
Hvilken forkastelig handling foretog I for at redde jeres søster?
Vi holdt Esmé...
Tal højere, så retten kan høre.
Vi holdt Esmé som gidsel.
Og da I ville til FBK's hovedkvarter i Mortisbjergene...
Hvad hjalp I mig så med?
At brænde Caligari Tivoli, men...
Lad os spørge nogen. Dig!
Hvem stod bag alle ulykkerne på Savsmuldsværket?
Klaus Baudelaire, men...
Hvem stjal Hals nøgler og brød ind på Heimlich-hospitalets bibliotek?
Violet Baudelaire, men...
Dig med kragehatten!
Da de blev beskyldt for mord i Den Fæleste By i Kommunen,
tog de så deres straf?
Det lille barn befriede dem!
I ville brænde os på bålet!
-Jo... -Og jeg behøver ikke spørge,
hvem der skød Dewey Denouement.
Jeg var der.
Det var Violet, Klaus og Sunny Baudelaire
ved søen med en harpun!
Er det sandt, børn?
Jeg minder jer om, I har aflagt ed.
Det er ikke hele sandheden.
-Du manipulerer. -Det gør I også.
I er ikke de uskyldige børn, som I lader folk tro.
I har løjet.
I har stjålet.
I har svigtet folk.
I har påsat brande.
Igen og igen
har I brudt loven for at overleve ligesom alle andre.
Her er den ægte sandhed, som ingen vil fortælle jer:
Der er ingen ædle mennesker i verden.
Vores forældre.
De har vist aldrig fortalt jer om den aften i operaen
og de forgiftede pile.
Kære dommer.
Jeg indkalder Esmé Armod.
Navn.
Esmé Gigi Genevive Armod.
-Erhverv? -Single.
Vi er altså stadig gift!
Jeg elsker at være single.
Jeg er uhyre rig og sindssygt smuk.
Byens fjerde største finansrådgiver.
Den sjette største finansrådgiver.
Sjette.
Så er det godt.
-Smag en pølse. -Du er yndig.
De er slet ikke forgiftet.
Ikke flere spørgsmål.
Værsgo at krydsforhøre vidnet.
Hvad?
Har I slet ingen spørgsmål
eller en utilfredsstillet nysgerrighed, der rumsterer i jeres hjerner?
Kom nu. Det bliver sjovt.
Siden vi mødte dig, har du været besat af en sukkerskål.
Hvorfor det?
Endelig spørger I.
Vi var i operaen,
og Beatrice talte om moral eller noget lignende.
Noget så kostbart burde ikke tilhøre en enkelt person.
Bare rolig. Jeg skal nok beskytte den.
Jeg er rig og smuk.
Hør her... Der er forrædere i FBK,
og de har ikke tænkt sig at slukke brande.
En vis mand med skæg uden hår og en kvinde med hår uden skæg.
De tror, en brand kan løse alting.
Hvad, hvis de får fat i Gregors forskning?
Eller hvis de hyrer nogen,
der er fortabt og påvirkelig nok?
Det kan betyde en splittelse.
Vi vil begge to have en familie en dag.
Vil du ikke give dine børn en tryggere verden?
Den her sukkerskål er vores eneste håb.
Den er en del af et sæt.
-Der er kun én udvej. -Det er ondt.
Det er af en ædel grund. Har vi et valg?
Her, Esmé. Det er næstsidste scene.
Det betyder umiddelbart før den sidste.
Hvem synger midt i en duel?
Det er en opera.
Jeg foretrækker min underholdning uden umotiveret musik,
men jeg ændrer måske mening.
Den er ikke sød nok.
Tyve!
Var det en giftpil?
Det er meget in.
En beundrer bragte mig den i pausen.
-I lige måde. -Du tør ikke.
Din gave ud over at kunne bære guldsmedekjoler
er din medfølelse.
Hvad foregår der?
Dart er meget sjovere end opera.
Vi er venner. Lad os have en fredelig samtale.
Venner stjæler ikke.
Forhold jer i ro!
Olaf?
Dig!
Stop!
Det handler om børnene
og ikke om en gammel hændelse.
Vil I ikke vide, hvad der skete?
Hvad skete der?
Det var et glat skråplan.
Tyveriet førte til et mord og en splittelse.
Det førte så til to frierier
og en række brande.
Venner blev fjender.
Børn blev forældreløse.
Og det hele skyldtes...
Han burde gå til lægen.
Undskyld.
Jeg må have spist noget.
Det kan ikke være pølserne.
Den yndige pige sagde, de ikke var forgiftet.
-Carmelita. -Medusoid Mycelium.
Ja.
Hiv efter vejret, og gå i panik!
Kilder det en smule i halsen?
Det er smagen af min store hævn,
der ligesom pølserne skal serveres kold.
Hun har forgiftet jer med den dødelige svamp
Medusoid Mycelium!
Hver spore kan dræbe. Den eneste kur er peberrod!
Hvordan fandt du svampen?
Jeg gemte den dykkerhjelm forsvarligt.
Jeg fandt den ikke.
-Hvorfor hoster folk så? -Det er nok peberet.
Vil det virkelig sige,
at du kunne forgifte alle i retssalen,
og så gav du dem kun peberpølse?
Det er ikke almindelige pølser.
Kødet var mørkt og sejt,
for det stammer fra en mørk og sej fugl!
I har ydmyget mig, så jeg har ladt jer spise krage.
Har vi spist krage?
-Det smager som kylling. -Ja.
Skynd jer at drikke noget vand.
Retten tager sig af det senere. Sæt jer!
Sæt jer ned, børn.
Sæt dig ned!
Jeg vil ikke have flere afbrydelser, distraktioner eller rænkespil.
Grev Olaf? Er der noget andet, du gerne vil sige i retten?
Ikke i form af en sang.
-Jeg er uskyldig. -Udmærket.
Jeg er så utrolig uskyldig,
at det burde stå på min pande.
U'et skulle stå for "Uskyldig."
S'et står for "Slet ingenting gjort," og det passer.
G'et står for...
-Uskyldig staves ikke sådan. -Stavning tæller ikke.
Jo, det gør.
Så burde "uskyldig" staves O-L-A-F.
For det er det, jeg er.
Jeg er...
Jeg er ked af det, men...
Mine meddommere vil vide, hvad I erklærer jer.
Men vi er jo ikke anklaget.
Det er Olafs retssag.
Jeg kan heller ikke lide det,
men i lyset af de nye beviser, har jeg ikke noget valg.
Hvad siger I, børn?
Vi er uskyldige.
Kan I virkelig sige det, efter alt det vi har hørt?
Vi er uskyldige...
...nok.
Dommerne vil nu votere for at nå en afgørelse.
Sæt jer ned, børn.
Vær venlige at tage bind for øjnene.
Også jer, børn.
Jeg vil ikke.
Det skal vi, hvis vi vil se retfærdigheden.
Så kan vi jo ikke se noget.
Jeg kan godt gøre det for jer.
Lad være.
Hold op. Jeg har min...
-Nej! -Dommer Strauss?
Hun kan ikke svare lige nu.
Hun er dybt koncentreret.
Hun har det fint.
Hun laver den lyd, fordi hun nyder en dejlig saltkaramel.
-Jeg kender den stemme. -Vi skal se.
Det er foragt for retten.
-Retten fortjener foragt. -Se nu!
Børnene har fjernet deres bind!
De er i foragt for retten.
Den her ret er uduelig og amoralsk.
To af dommerne arbejder for Olaf!
Dommer Strauss kan fortælle jer,
vi har tjent her i mange år.
Men ikke lige nu, for hun har aflagt et tavshedsløfte.
De her dommere er...
Tag jeres bind af! Olaf har kidnappet dommer Strauss!
De møgunger lyver!
Jeg tror på dem. De har oplevet forbrydelser før.
Nej! De skaber kun uro!
-De siger sandheden! -Eller lyver.
De er mordere!
De er kagesniffere!
De er modige som deres mor!
De er forældreløse som faren!
-Skyldige! -Uskyldige!
De er hypnotiseret!
De er fans af Herman Melville!
De af jer, der tager bindet af, vil blive anholdt.
-I kan ikke stole på politiet. -De stikker af!
Børnene er ved elevatoren! Fang dem!
Skal I ned?
Vi følger med dig.
Jeg skal ned i vaskerummet.
Jeg skal finde sukkerskålen,
og så skal jeg hente Medusoid Mycelium.
Bagefter skal jeg forgifte alle,
og så skal jeg flygte fra taget.
Det er op og ned, men sådan er livet.
Du skal have koden til døren.
Det er nemt. Det er et bibliotek.
Der kan man finde alt, hvis man har én ting.
-Et katalog? -Et gidsel.
Jeg fandt de her spor på den tjener, som jeg kogte,
og svarene er sikkert i den der bog.
-Spyt ud, eller du bliver harpuneret! -Aldrig!
Hjælp mig med at overmande ham,
så retfærdigheden kan ske fyldest!
De andre dommere er på hans hold.
Jeg kender dem!
De har altid udvist stor interesse for jeres sag.
Selvfølgelig har de det! De er på min side.
Retssagen var manipuleret.
Jeg har svigtet jer igen.
Du vil svigte mig, hvis du ikke hjælper med koden.
Det første er en lidelse, som de tre børn har tilfælles.
Hvad så?
-Vi kan ikke tåle pebermynte. -Hvad laver du?
Alle har svigtet os. Hvorfor skulle vi hjælpe jer?
PEBERMYNTE
Flyt dig! Jeg har det næste svar.
G-F-I...
Intet ord staves sådan.
-Stavning tæller ikke. -Jo.
-Giv mig spørgsmålet. -Fint.
Det andet ord er det våben, der gjorde mig forældreløs.
Den aften i operaen.
Giftpil.
Ja.
Skriv det nu!
GIFTPIL
Jeg kan næsten smage sukkerskålen.
Det sidste er det store og bundløse spørgsmål
fra Richard Wrights berømte roman.
Det er interessant.
Det er ligegyldigt!
Skriv det nu!
Hvorfor gør du det?
Fordi...
Sukkerskålen er ikke derinde.
Jo, selvfølgelig.
De skød kragen, og skålen faldt ned i skakten.
Skakten fører ikke herned.
Låsen var bare til pynt.
Hvor er den så?
Svaret døde med Dewey.
Så er han ikke den eneste, der skal dø i dag.
Hvis jeg ikke kan få den, skal ingen have den.
Jeg slipper svampen fri og udsletter alle på hotellet!
Ingen tror, jeg er ædel nok. Nu skal jeg vise dem.
Dommerne tror ikke, jeg er fæl nok. Jeg skal vise dem!
Jeg vil hævne mig på alle sammen.
Både frivillige og forbrydere skal dø en grufuld død!
-Du vil også dø. -Nej.
Jeg vil skubbe båden ud fra taget og sejle væk.
Det kan du ikke fra tiende etage.
Tyngdekraften vil smadre båden.
Så er tyngdekraften også min fjende.
-Jeg skal nok ordne det. -Nej, Violet!
Hvad laver du?
Ingen er i sikkerhed, så længe Olaf er i nærheden.
Kom så!
Det er på tide at forgifte hotellet.
Brænd hotellet.
Hvad siger ungen?
-"Brænd hotellet." -Nej!
Den lille følger i mine fodspor.
Jeg var en god værge alligevel.
Nej, det var du ikke. Sunny ved ikke, hvad hun siger.
Brænd hotellet ned!
Jeg havde så travlt med min hævn, at jeg glemte mine hobbyer.
Jeg hælder brandfarligt materiale på de her lagner.
Mange uskyldige folk vil dø.
Flygt!
Hvis vi advarer dem, lytter de måske ikke.
Jo, men hvis det brænder...
-Så vil de flygte. -I sikkerhed.
Du slipper aldrig fra det!
Jeg har alle beviserne mod dig lige her.
Tak for det.
Det er tid til at frigive en dødelig svamp.
Jeg håber, I ved, hvad I gør.
Hvad laver du?
Hvis vi stopper overalt, kan jeg ikke nå at forgifte alle.
Hvis vi stopper overalt, kan vi nå at advare folk!
Og redde dem.
Kun dem, der tror på jer.
Hotellet brænder!
En brand? Du tænker endelig stort.
Børnene prøver bare at narre jer!
I skal bare blive, hvor I er.
Kan I ikke lugte røgen?
Det er grillen til cocktailpartyet.
Han tænker kun på fest og ballade.
Vi har kæmpet for at være dårlige forbilleder.
Du har skuffet os for sidste gang.
Ja, det stemmer.
I er en skændsel for vores erhverv!
Brand!
Klaus? Du bør ikke også gøre dig skyldig i falsk alarm.
Næste gang siger de, Olaf er her.
Grev Olaf er her!
Der er virkelig en brand!
Følg mig. Jeg finder udgangen med bind for øjnene.
Den blinde fører den blinde.
Bare rolig, sir.
-Brand! -Åh, nej!
-Trapperne er den vej. -Nej, det er den vej.
Jeg vil ikke skændes. Vi bliver stående.
Hotellet brænder. I skal ud herfra.
Hvorfor lytte til kagesniffere?
Ja, I er lige så uærlige som min ekskæreste.
Nej. Det passer. Der er en kæmpe brand,
og sukkerskålen er helt klart ikke nede i vaskerummet.
Han lyver. Vi går ned og snupper den.
Endelig er den sukkerskål min!
Det var ikke min hensigt, men nu er der en brand.
Det brænder ikke hurtigt, så mange kan flygte.
Det brænder heller ikke langsomt, og hvad så?
Jeg gemmer svampen til en anden god gang.
Olaf ville have forgiftet hele hotellet.
Havde vi et valg?
Branden svækker bygningens struktur. Vi skal væk.
Hjælp mig, Klaus.
Vi kan fastgøre teltdugen til båden
og lave en skærm.
I tror nok, I kan flygte fra loven,
men det kan I bare ikke.
Da jeg var ung, stjal jeg heste i mange år,
-før jeg... -Skynd dig!
Hjælp mig med at binde det.
-Jeg ser bare på. -Nej, du skal skubbe
-båden ud til tagkanten. -Okay.
-Kom med, dommer. -Nej, det er forkert.
I kan ikke flygte fra gerningsstedet.
Kom med mig, så forklarer vi politiet det hele.
De vil ikke tro os.
De er måske også indblandet.
Det er ikke en undskyldning for at stikke af!
Retssystemet er ikke altid retfærdigt eller godt.
Det er muligt.
Men jeg kan stadig give jer et hjem.
Jeg kan beskytte jer.
Jeg har fulgt efter jer så længe, og I er altid sluppet væk.
Men nu har jeg jer,
og jeg slipper jer ikke.
Undskyld.
Jeg er kaptajnen.
Og jeg siger "splitte mine bramsejl!"
Det er en stor brand.
Hvis de frivillige ser det,
vil de vide, Det Sidste Fristed ikke er sikkert.
De vil vide mere end det.
De vil vide, jeg har vundet,
at forræderiet har sejret,
og at Baudelaire-børnene endelig er i min magt.
Jeg har viet mit liv til børnenes sag,
men der er stadig mange mysterier.
Jeg ved ikke, hvor sukkerskålen befinder sig.
Men jeg mistænker, den havnede i en skjult kælder
via en postskakt forklædt som en ventilatorskakt.
Jeg ved heller ikke,
hvorfor min søster ikke kom til hotellet som aftalt.
Jeg frygter det værste.
Men jeg kender svaret på det berømte spørgsmål
i en kendt roman af Richard Wright:
"Hvem ved, hvornår en lille rystelse
vil forstyrre balancen mellem social fred og kynisk magtbegær
og få vores skyskrabere til at brase sammen?"
Det betyder, at en lille detalje
såsom en mand, der ikke tog tre børn med i en taxi,
vil kunne skabe rystelser,
så en bygning braser sammen.
Har du set Violet, Klaus og Sunny?
De er væk.
Jeg har fulgt dem overalt
og efterforsket hele deres historie.
Men nu er det hele gået op i røg.
Det eneste, der er tilbage af mit værk...
...er dette billede.
Hvis bare nogen kunne have beskyttet de stakkels børn.
Må jeg beholde det?
Det vil kun gøre mig ulykkelig,
men hvad vil du bruge det til?
Det her handler ikke om Lemony Snicket.
I så fald ville jeg fortælle om en mand, en kvinde
og en frygtelig forbrydelse, der blev begået i en opera.
De skal vide, det var mig, der kastede pilen.
Det var min idé at stjæle sukkerskålen.
-Du skal ikke bøde for mig. -Dit liv er mere værd.
Beatrice.
Jeg vil elske dig, hvis vi ikke ses,
og jeg vil elske dig, hvis vi ses hver tirsdag.
Elske dig, som isbjerget elsker skibet,
og som passagererne elsker redningsbådene.
Som krigen elsker unge mænd,
og som pebermynte elsker din allergi.
Jeg vil elske dig, når vi bliver ældre,
og det er lige sket og vil fortsætte.
Jeg vil elske dig, til alle brande er blevet slukket og alle huse genopbygget,
og til alle låse og hjerter har åbnet sig.
Elske dig, selvom du er gift
og har fået et barn
eller måske tre, hvilket er et godt antal.
Jeg elsker dig.
For evigt.
Du siger det så smukt.
Derovre!
Bliv her.
Det er ikke sådan, det ender.
Den historie er en trist skildring
af nogle modige mennesker i en hemmelig organisation.
De havde ædle hensigter,
men alt blev knust og splittet
i en række brande
og ved deres egne tragiske fejl.
Beatrice skal betale for det her.
Åh, nej...
Hun skal brænde.
Historien om Lemony Snicket er lang og ensom
og ukomplet.
Men det er en anden historie.
Det her er historien om Baudelaire-børnene.
Og jeg er kun fortæller.
Mit navn er Lemony Snicket.
Det er min pligt at efterforske sagen om Baudelaire-børnene.
Hvis jeg gør det...
...kan jeg måske finde dem igen.
Du synes måske Børnene fortjener at vinde
At de lever et sted i ro og fred
At grev Olaf rådner op i et fængsel
Uden hjælp fra sine håndlangere
Men ingen lever lykkeligt Til deres dages ende
Der er kun pine og smerte
Du drømmer måske Om retfærdighed og fred
Men sådan ender det ikke
To forældre, der er modige og ædle
Burde leve, til de bliver gamle
Men det er desværre ikke tilfældet her
For tæppet falder over sidste akt
Ingen lever lykkeligt Til deres dages ende
Der er kun pine og smerte
Du drømmer måske Om retfærdighed og fred
Men sådan ender det ikke
Ingen lever lykkeligt Til deres dages ende
Der er kun pine og smerte
Du drømmer måske Om retfærdighed og fred
Men sådan ender det ikke
Ingen lever lykkeligt Til deres dages ende
Der er kun pine og smerte
Du drømmer måske Om retfærdighed og fred
Men sådan ender det ikke
Nogle kan smile...
Det er mange søvnløse nætter siden,
jeg begyndte at efterforske Baudelaire-sagen.
Men på trods af det
ved jeg stadig ikke, hvor de befinder sig.
Jeg kan ikke hjælpe dem.
Jeg håber kun, de er i live og i sikkerhed.
Hvor de end er.
Tekster af: Rikke Schultz