EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Titta bort, titta bort
Programmet sabbar kvällen Och livet i din borg
Varje avsnitt bjuder dig på massor utav sorg
Så titta bort
Titta bort, titta bort
Baudelaires de checkar in Ska spionera nu
På hemska, hemska människor Som sliter folk itu
Det verkar som att Olaf Äntligen ställs inför rätta
Men varför ska ni nånsin tro På oss som säger detta
Så titta bort
Titta bort
Det är bara skräck och fasa
Obehag och hemskt ståhej
Fråga vem som helst "Ska jag se på"
De svarar dig
Titta bort
Titta bort, titta bort
DEN FÖRDRÖJDA FINALEN: DEL 2
Titta bort, titta bort
Socker?
Nej tack. Te ska smaka bittert som malört
och skarpt som ett svärd.
Det här sockret är extremt bittert.
Jag älskar opera!
Lemony? Raring? Te?
Han lyssnar inte.
När Beatrice sjunger har han bara öron för henne.
Jag sov inte! Vad hände? Bra, de slutade sjunga.
Och du slutade snarka.
-Måste du ha med skrivmaskinen jämt? -Ny kritiker för Daily Punctilio.
Kritiker? Äh. Vi teatraliska ska berömmas, inte kritiseras.
Du gillar nog det här. Teatralisk betyder hörande till teatern,
men kan också vara någon som är melodramatisk.
-Min bror förklarar ord igen. -Hoppas det är en fas.
Titta där.
Tack. Som chef för er officiella brandkår vill jag ta tillfället i akt
att säga några ord om brandsäkerhet, i synnerhet...
-Så pinsamt. -Han ser ädel ut.
Stark profil, ögonbrynet.
Det går i arv.
Var är Jaques? Jag saknar stollen och hans mustasch.
Han kör taxi ikväll.
Beatrice!
Hur var jag?
Strålande.
Så härligt att se er tillsammans.
Jag tillägnar dessa ord till min hustru,
som tyvärr omkom i en brand.
Och till min son, som är här i publiken ikväll.
Jag älskar dig, Olaf.
Ta hand om er, och god natt.
Nu, åter till tragedin ni tittade på.
Det förflutna hemsöker nuet, som ett spöke kan hemsöka en opera.
Det svävar över en, som en flock kråkor över ett hotell.
Skjut inte förrän du ser skålen.
Jag kan träffa en koltrast mitt i natten.
Det förflutna kan slå en som en sten... och fånga en som ett kletigt flugpapper.
Det kan snurra runt en som en torktumlare med byxor i.
Och det kan förändra en,
som de följande minuterna skulle förändra mitt liv...
...för evigt.
Jag är Lemony Snicket.
-Du heter Lemony? -Snicket.
Du ser ut som din mor.
Ursäkta, känner vi dig?
Någon sköt chefen, han föll i dammen! Jag såg det när jag fågelskådade!
Portiererna sköt chefen! Jag såg det när jag strök min gördel.
Det var en olyckshändelse.
-De vet inte det. -Vad kan vi göra?
Hoppa in i taxin.
Ursäkta?
När jag är i fara, som en allmän plats där jag falskt anklagas för mord,
är det bra att komma iväg snabbt.
-Var är Kit? Hon skulle möta oss. -Jag är hennes bror.
Jag kan bara hjälpa om ni hoppar in.
Baudelaires!
Jag hörde att något hänt, så jag hittade dessa vänliga poliser.
Vi bör åka innan de når hit. De ser elaka ut och jag är på flykt.
Vi med. Violet, det är kanske smart att åka.
Då missar vi chansen att få Olaf inburad. Vi kan inte fly jämt.
Man behöver bara undvika myndigheterna, fejka sin död
och tillbringa resten av livet gömd på olika motell.
-Det låter ensamt. -Ja.
Men ni vore säkra. Jag lovar.
Baudelaires, vad står på?
Jag hörde något om ett harpungevär och en chef?
-Det var en olycka. -Det var Olaf.
Ni behöver inte oroa er för honom länge till.
Kom med mig. Det är okej. Jag lovar.
Vi borde säga hej då till mannen i taxin.
Borta.
Han kunde nog inte stanna.
Kom.
Där är ni, Baudelaires! När ni skjutit chefen hämtade jag chefen.
-Det kan inte stämma. -Jodå.
-Det där är barnen jag såg! -Jag har sett dem i tidningen!
De mördade nån Olaf i en by!
Jag känner igen dem från min by,
där de mördade greve Olaf!
Dra inga förhastade slutsatser nu, hörni!
Något hemskt har hänt här, men vi har inte alla fakta.
Gå till era rum. Greve Olafs rättegång börjar i morgon.
-Jag trodde greve Olaf var död. -Tro inte på allt du läser i tidningen.
-Jag vet inte vem som skriver skräpet! -Din fru?
Rättegången är om två dagar.
Du kan inte börja, alla är inte här.
-Om de var ädla hade de kommit tidigt. - Kit Snicket då?
Tyvärr, barn. Jag skulle gärna vänta, men läget är mycket värre än det verkar.
-Rättegången hålls här i lobbyn. -Hålls inte rättegångar i domstol?
Vanligtvis, men det är enklare att locka folk till ett femstjärnigt hotell.
Ursäkta, fru domare. Jag hittade greve Olaf i häcken.
Tack, Frank.
Det är inte Frank, det är Ernest!
-Jag är faktiskt Frank. -Attans!
-Olaf. -Är det inte den snokande grannen.
Hoppas du har tagit in min post.
Du kommer inte att få någon post på länge,
om du inte ändrar adress till fängelset.
-Varför skulle jag göra det? -Du kommer att vara fängslad!
Lås in honom till rättegången.
Ja, lås in mig! Förrädare kan inte springa på hotellet.
Det kan finnas bra, ädelt folk här!
Det finns bra, ädelt folk här.
FBK är här, du ska få sona dina brott.
Så era nya vänner har undanhållit saker.
Vad betyder det?
Tror ni att FBK är ädla?
Tänk om.
Jag slår vad om att de inte sa vad som finns i sockerskålen,
varför den är viktig eller hur den stals.
Det kan jag göra.
Hemligheterna jag kan berätta...
Om FBK, om era föräldrar.
Ni tror att ni kan historien, men ni vet inte ens hur den börjar.
-Sanningen ska fram. -Inte med mig i fängelse.
Jag är er enda chans att få veta vad som hände.
Jag kan berätta saker som ni aldrig får veta annars.
Du får hellre vara inlåst.
Som ni vill.
-Nu går vi. -Frank, vi är ledsna över din bror.
Jag fattar inte grejen. Ni är ju två kvar.
En sista sak.
Domare Strauss, kan högsta domstolen hantera Olaf?
Jag förstår att ni tvivlar, Baudelaires.
Olaf lurade mig en gång, jag förlåter aldrig mig själv.
Men det finns två andra domare i högsta domstolen, och jag har känt dem länge.
De har alltid blivit bekymrade när jag rapporterat om ert fall.
Jag hoppas att ni kan förlåta mig och lita på mig.
Om inte, så kan ni lita på lagen.
-Hon låste dörren. -Vi förtjänar kanske det.
-Dewey är död på grund av oss. -Nej, på grund av Olaf.
I morgon kan vi sätta honom bakom galler.
Han har lurat folk förr. Han kan lura högsta domstolen.
Vi måste vara beredda.
-Har du läst om rättegångar? -Inte mycket.
Det här är rum 342. I ett bibliotek står 342 för straffrätt.
Därför...
...Straffrätt.
Snart morgon och många lagar.
-Läs snabbt. -Mamma sa att lagar är som korv.
Vet man hur de görs, är frukosten förstörd.
Sunny, hur gör man korv?
Fråga inte.
Tryck ner köttet, strunta i benen, kvarnen ordnar det.
Vi skulle ju ta sockerskålen och ha tebjudning. Nu mosar vi djurdelar.
Tålamod, raring.
Mamma sa att hämnd är som att göra korv.
Gör man rätt så förstör man någons frukost.
Våra liv, liksom vår hy, var perfekta
till greve Olaf och Baudelaires dök upp.
Ingen kommer undan med att göra slut med Esmé Solkig!
Vad ska vi göra?
De ska få äta kråka.
Det känns fel att vara förklädd.
Titta.
En lapp från domare Strauss.
-"Hoppas de passar, ni har vuxit." -Vi har förändrats också.
Ni har inte bytt om. Rättegången börjar.
Jag ska eskortera er och ge er ögonbindlar.
-Ögonbindlar? -Alla bär ögonbindel i högsta domstolen.
-Rättvisan är ju blind. -Det är en metafor för opartisk rättvisa.
Högsta domstolen bestämde att det ska tolkas bokstavligt,
så alla måste täcka för ögonen.
Min syster menar att den tolkningen är helt ologisk.
Tolkning av lagar kan vara förvirrande,, liksom tolkningen av korvar.
Jag väntar utanför.
Fjärde våningen, mat. Rappa på.
-Hej Esmé. -Har vi träffats?
Det är jag. Jerome. Din make?
Å, den Jerome! Jag hade glömt namnet. Och ansiktet.
-Är du här för att se rättegången? -För att se rättvisa. Obegripligt för dig.
Rättvisa är ute. Orättvisa är o-ute.
-Det är därför det heter o-rättvisa. -Varför är du här då?
-Kaksniffarna ska få. -Min dotter. Är hon inte underbar?
Kul att träffas.
Idiotisk hiss.
Sätt på den här.
Ser inte.
Var är jag?
Jag ser inte.
Så bra.
-Vi är redo. -Bra! Jag har också ögonbindel
så ni får känna er fram för att hitta... mig.
Okej, kom.
Det är som att blinda leder blinda, något jag just hittade på.
Uttrycket finns. Det betyder att de som bestämmer vet lika lite som de andra.
Irrelevant. Hitåt till hissen!
Ursäkta.
Ursäkta, frun.
Jag måste säga, barn... förlåt.
Jag hade mina tvivel om greve Olaf från den stund ni hamnade där.
Idag får världen äntligen se sanningen!
Det är svårt att se nåt alls med ögonbindlarna.
Vilken förtjusande ormskulptur.
Det måste vara hissen här borta.
Det gjorde ont. Aj...
Hör upp, allihopa!
Rättegången ska starta.
Om ni står upp, tag plats.
Vi ser ju inte platserna.
Flytta till vänster.
Förlåt, mitt vänster.
Lite mer.
Inte så långt.
Hon var skrämmande!
De där plirande ögonen. Det blodtörstiga leendet.
Jag har också varit fast i en hiss med Esmé Solkig.
Esmé? Jag pratade om den hemska lilla flickan!
Se upp! Fel plats, kaksniffare!
Det är hon!
Kom ihåg, om någon tjuvkikar, grips de för domstolstrots.
Sitter alla ner?
-Det är... Klaus. -Bra.
Ni kan ta bort ögonbindlarna.
-Vi satte just på dem. -Var inte fånig.
Rättvisan må vara blind, men domstolen bestämde att bevisen måste ses.
Ni sätter på ögonbindlarna igen när domen avges.
Helt ologiskt!
Baudelaires, ni hittade kläderna jag lämnade åt er.
De passar perfekt, tack.
Jag vill se greve Olaf stå sitt kast.
Han infiltrerade min skola och kom inte på fiolspelningarna!
Han är en ond man som är skyldig mig godis.
Inte som den trevliga gympaläraren tränare Djingis.
Jag gick på Prufrocks förberedande skola. Hälsa rektorn.
"Hälsa rektorn." Alla vet att studierektorn är viktigare!
Och han försvann för länge sedan. Ingen har sett honom på åratal.
Jag hoppas de hugger av hans huvud.
Stå upp för högsta domstolens domare,
jag och mina ärade kollegor.
Varför så högt upp?
Högsta domstolen tolkar namnet bokstavligt.
Sätt er ner.
För in greve Olaf!
Vänta med applåderna!
Klappa inte åt honom! Det är en rättssal, inte en teater!
-Det är väl ett hotell. -Ett hotell som agerar rättssal.
Tack vare många oroade parter och en bankir,
har jag sammanställt en tjock mapp i Baudelairefallet.
Jag ger domstolen...
...En komplett historia om orättvisa
eller Osmaklig längtan avseende förmögenheter.
Jag satte titeln.
Jag måste också förevisa detta harpungevär,
som användes för att döda en hotellchef sent igår kväll.
Men vi kommer till det.
Domarna ska nu höra fallet,
medan myndigheterna väntar utanför
och griper skyldiga parter som kanske försöker fly.
På tal om parter, efter rättegången
är alla välkomna till partyt som jag ordnar.
Rika kvinnor är extra välkomna.
Jag har också party. Ett cocktailparty, moderiktiga män får en present.
Mitt party har musikalnummer av Broadwayklass.
Mitt har en gullig flicka som steppar.
-Mitt har fyrverkerier! -Mitt party har korv!
Ordning!
Vi diskuterar social rättvisa, inte sociala evenemang.
Tänk om. Ni blir nog inte bjuden på så många fester.
Det räcker!
Jag kallar våra första vittnen.
Det är ni, Baudelaires.
Uppge era namn.
Vi vet förstås, men det är rutin.
-Violet Baudelaire. -Klaus.
Yrken?
-Uppfinnare. -Forskare.
Kock.
Protest! Deras riktiga yrke är föräldralösa, eller arvtagare.
Er protest är noterad, men jag varnar den svarande för att avbryta.
-Avbryter jag? -Ja!
Baudelaires, ni har rest långt
och genomlidit mycket.
Men ni är äntligen trygga bland vänner, kompanjoner,
klasskamrater och kollegor,
era lärare,
och otaliga grannar, journalister,
teaterbesökare,
fashionistas,
läkare, sjuksköterskor,
tivolibesökare,
bergsklättrare,
telegrafister
och djuphavsdykare.
De har bevakat er längs vägen
och är beredda att tala i er sak.
Men det viktigaste vittnesmålet är ert.
Varsågoda, Baudelaires. Berätta er historia.
Den här gången lovar vi att lyssna.
Våra föräldrar bad oss åka till Saltstranden.
Det var mulet, så vi var ensamma där.
Vi testade en uppfinning när vi såg någon i dimman.
Det var herr Poe, från banken.
Han berättade...
Att våra föräldrar hade dött i en brand.
Vi bodde hos greve Olaf.
-Han slog Klaus! -Han skulle gifta sig med Violet!
Han förgiftade Monty!
Josephine kastades åt iglarna.
-Han konspirerade med Esmé. -Och Carmelita.
Han kidnappade Quagmire-trillingarna.
Han mördade Jaques Snicket.
Han försökte halshugga Violet på sjukhuset.
Han... han kastade...
Han kastade en modig och ädel bibliotekarie åt lejonen.
Vart vi än åkte, försökte vi berätta om honom, vad han gjorde!
-De lyssnade inte! -Ingen lyssnade!
-Så förskräckligt! -Vi förlorade allt.
Utom varandra.
Vi överlevde för att vi trodde att vi skulle hitta trygghet.
-Folk skulle lyssna. -Och tro på oss.
Vi har genomlidit så mycket, och roten till allt är en man.
Den mannen. Greve Olaf.
Världen blir inte tyst eller säker förrän han är bakom lås och bom.
Och alla anständiga människor har sin dag i rätten.
Tack.
De är så modiga!
Så organiserade!
De påminner mig om mig!
Om ni bara sagt vad ni genomled.
Tack, Baudelaires.
Vi är tacksamma för ert mod.
Ni kan kliva ner.
Jag hade tänkt kalla andra vittnen,
men ert vittnesmål var så fängslande att jag inte vill slösa tid.
Jag ska rådgöra med mina kollegor
och om de håller med mig
så kan vi äntligen förklara dessa olycksaliga händelser avslutade.
En lättnad. Boken sa att rättegångar kan pågå i dagar eller år.
Precis. Se på greve Olaf. Han åker i fängelse. Varför så lugn?
Han kanske låtsas.
Han är ingen bra skådespelare. Något är fel.
Tack.
Mina kollegor verkar redo att överlägga.
Utan vidare dröjsmål...
Ett violinsolo om en marin katastrof!
Nej! Nej, sluta!
Vi drar oss tillbaka för att avgöra domen.
Var så säkra, Baudelaires.
Ert ord är allt vi behöver.
-Fru domare, vänta! -Har du invändningar?
Klaus, vad gör du?
Domaren säger att vårt ord är nog.
Det har aldrig varit nog och det vet Olaf.
De måste höra det av nån annan. Nån som vet allt ont greve Olaf gjort
-och inte tvekar att tala inför publik. -Är något på tok?
Nej, fru domare. Vi vill kalla ett vittne.
Ett vittne kallar ett vittne. Högst ovanligt.
Enligt en bok jag läste, kan ett vittne förhöra ett annat in loco advocatus.
I advokatens ställe.
Du har läst på.
Vill ni inte hellre att det här avslutas en gång för alla?
Därför måste vi göra detta.
Varsågoda, Baudelaires.
Tack, fru domare.
Vi kallar greve Olaf!
Ni får applådera.
Kan den åtalade säga sitt namn?
Greve Olaf.
Yrke?
Impressario.
Svär du att säga sanningen och inget annat?
-Jag har aldrig ljugit. -Det är en lögn!
-Bevisa det. -Det är poängen med rättegången.
Jag har alltid varit ärlig om mina önskningar, barn:
ni, lemlästade eller döda, och er förmögenhet i mina skitiga händer.
Det är mer än de andra här kan säga.
De ska hjälpa oss.
Hjälpa er?
Se er omkring!
Jag ser en bankir som bryr sig mer om befordran än om tre barn.
Vice vd, föräldralösa frågor.
En man som var för rädd för att skydda er
och en kvinna som sätter pappersarbete högre än människors liv.
En studierektor som med glädje släppte in mig på skolan
bara jag smekte hans ego.
Det är en lögn! Han smekte bara...
...min fiol.
Rikt folk som brydde sig för att ni var "inne,"
och bybor som tog emot er för att göra sysslor.
Jag ser volontärer vars komplicerade koder och pretentiösa litterära referenser
är värdelösa mot världens riktiga förräderier.
Och ovanpå allt det,
en domare så blind att hon lät mig gifta mig med dig!
Dessa så kallade anständiga människor
har hjälpt mina onda planer mer än mina kumpaner.
De borde sitta här nu.
Du sitter här.
Ja, men ni är också här, Baudelaires.
Säg mig, på Ängsliga berget,
vilken avskyvärd handling utförde du för att rädda din syster?
Vi höll Esmé...
Högre tack, för domstolen.
Vi höll Esmé som gisslan.
När ni behövde nå FBK-högkvarteret i Besittningsbergen, vad hjälpte ni mig med?
Bränna ner Caligari-tivolit. Men...
Låt höra några vittnen! Du!
Vem orsakade olyckorna vid sågverket Glada stanken?
Klaus Baudelaire, men...
Du! Vem stal Hals nyckel och bröt sig in på Heimlich-sjukhuset?
Violet Baudelaire, men...
Du med kråkhatten!
När Baudelaires hade anklagats för mord, accepterade de sitt straff?
Bebisen fritog dem!
Ni skulle bränna oss på bål!
-Tja... -Och jag behöver inte fråga er
vem som sköt Dewey Denouement.
För jag var där.
Det var Violet, Klaus och Sunny Baudelaire,
vid dammen med harpungeväret!
Baudelaires, stämmer det?
Låt mig påminna om att ni är under ed.
Det är inte hela sanningen.
-Du förvanskar fakta! -Ni med.
Ni är inte de oskyldiga barn som ni låtit påskina.
Ni har ljugit.
Ni har stulit.
Ni har övergett människor. Ni har startat bränder.
Om och om igen
har ni överlevt med hjälp av förräderi, precis som alla andra.
För här är den riktiga sanningen som ingen vill säga:
Det finns inga ädla människor i världen.
Våra föräldrar.
Era föräldrar berättade aldrig om kvällen på operan
och asken med giftpilar.
Fru domare,
jag kallar Esmé Solkig till vittnesbåset.
Namn.
Esmé Gigi Genevieve Solkig.
-Yrke. -Singel.
Vi är fortfarande gifta!
Singel och älskar det.
Fantastiskt rik. Ofattbart snygg.
Stans fjärde viktigaste finansrådgivare eller nåt.
Sjätte viktigaste finansrådgivare.
Sjätte.
Tålamodet tryter.
-Smaka på korvarna? -Så bedårande.
De är inte förgiftade.
Inga fler frågor.
Ni kan korsförhöra vittnet.
Nå?
Har ni inga brännande frågor?
Några olösta mysterier som gnager i de där klipska hjärnorna?
Varsågoda. Det blir kul.
Sedan vi träffades har du varit besatt av en sockerskål. Varför?
Äntligen frågar ni.
Vi var på operan
och Beatrice pratade om moral eller nåt.
En enda person ska inte ta hand om nåt så värdefullt.
Du kan lita på att den är trygg hos mig. Jag är rik och vacker.
Lyssna på mig. Det finns förrädare i FBK,
som inte alls vill släcka bränder.
En med skägg men inget hår, en med hår men inget skägg.
De tror att eld löser allt.
Tänk om de får tag i Gregor Anwhistles forskning?
Eller rekryterar någon vilsen och sårbar nog att följa dem?
Det kan bli en splittring.
Du vill ha familj. Jag med.
Vill du inte föda barn i en tryggare värld?
Sockerskålen är vårt enda hopp. Den kan rädda liv.
Den fullbordar min servis.
-Det finns bara ett alternativ. -Det är ondskefullt.
Av en ädel orsak. Vi har inget val.
Här, Esmé. Du vill inte missa den näst sista scenen.
Näst sist betyder "nästan sist."
-Vem sjunger mitt under en duell? -Det är en opera.
Jag föredrar underhållning utan omotiverade musiknummer,
fastän jag kanske ändrar åsikt en dag.
Teet behöver mer socker.
Tjuvar!
Var det en giftpil?
Årets innigaste vapen.
En beundrare gav den till mig i pausen.
-En av mina också. -Du kastar inte.
Din gåva, utöver förmågan att se bra ut som trollslända,
är din medkänsla.
Vad pågår här?
Kastar ni pil? Bättre än opera!
Vi är vänner. Låt oss diskutera detta.
Vänner stjäl inte sockerskålar.
Lugn, allihopa!
Olaf?
Du!
Det räcker!
Det handlar om Baudelaires, inte om nån mystisk händelse för länge sen.
Vill ni inte veta vad som hände sen?
Vad hände sedan?
Det var en slipprig sluttning.
Stölden ledde till ett mord som ledde till en splittring,
som ledde till två återtagna frierier och ett antal mordbränder.
Vänner blev fiender.
Barn blev föräldralösa.
Och allt detta på grund av...
Han borde kolla upp det där.
Förlåt.
Måste ha ätit något.
Det kan inte vara korvarna. Den söta flickan sa att de inte var förgiftade.
-Carmelita. -Medusas mycel.
Ja.
Kippa efter andan och vrid er i plågor!
Kittlar det i halsen?
Det är min kittlande, sensationella hämnd,
som liksom rättvisa och korvar, har serverats kall!
Esmé har förgiftat er med en dödlig svamp, Medusas mycel.
En enda spor är dödlig! Pepparrot är den enda boten!
Hur hittade du mycelet? Jag gömde hjälmen så ingen kunde hitta den.
Jag hittade det inte.
-Varför hostar alla då? -Det är nog pepparn.
Menar du
att du hade chansen att förgifta hela rättssalen...
...och du serverade överpepprad korv?
Inte vilken korv som helst!
Köttet var mörkt och segt, det kom från den mörkaste och segaste fågeln!
Ni förödmjukade mig, så ni fick äta kråka!
Har vi ätit kråka?
-Det smakar kyckling. -Ja.
Drick vatten, allihopa.
Domstolen tar hand om dig sedan. Sitt ner.
Baudelaires, sätt er.
Du, sätt dig!
Det blir inga fler avbrott, störningar eller sidohistorier.
Greve Olaf, är det något mer du vill säga till domstolen?
Inte med sång.
-Jag är oskyldig. -Då så.
Jag är så otroligt oskyldig
att ordet "oskyldig" borde skrivas i min panna.
O skulle stå för "oskyldig."
S skulle stå för "snälla saker," vilket är vad jag har gjort.
J skulle stå för...
-Oskyldig stavas inte så. -Stavning kvittar.
Stavning räknas.
Då borde oskyldig stavas O-L-A-F,
för det är jag.
Jag...
Jag är ledsen, Baudelaires, men...
...mina kollegor vill veta vad ni anför.
-Men vi står inte inför rätta. -Det är greve Olafs rättegång.
Jag gillar det inte heller,
men med tanke på bevisen, har jag inget val.
Vad anför ni, Baudelaires?
Vi är oskyldiga.
Är ni säkra på det, efter allt vi hört?
Vi är oskyldiga...
Tillräckligt.
Domarna ska nu samlas och avgöra domen.
Baudelaires, sitt ner.
Alla sätter på sina ögonbindlar.
Ni med, Baudelaires.
Jag vill inte ha bindel.
Vi måste, om vi vill se rättvisa utdömas.
Med ögonbindlar ser vi inget alls.
Du behöver inte sätta på den, jag gör det.
Nej, snälla.
Sluta. Jag har min...
-Nej! -Domare Strauss?
Domare Strauss kan inte svara.
Hon koncentrerar sig på fallet.
Domare Strauss mår bra.
Hon lät så för att hon njuter av en bit smaskig kola.
-Bekanta röster. -Vi tittar.
Det är domstolstrots.
-Domstolen förtjänar kanske det. -Kika!
Baudelaires har tagit av bindlarna.
Domstolstrots.
Absolut! Den här domstolen är värdelös!
Två av domarna arbetar med Olaf.
Domare Strauss kan intyga att vi arbetat med henne länge.
Hon kan inte nu, hon har avlagt tysthetslöfte.
De där domarna är...
Ta av era ögonbindlar! Olaf har kidnappat domare Strauss.
Snorungarna ljuger! Det är sant!
Jag tror på dem! De har upplevt ondska förut!
Inte jag! De är bara problem!
-De talar sanning! -Eller ljuger!
De är mördare!
De är kaksniffare!
Modiga, som sin mor!
Föräldralösa, som sin far!
-Skyldiga! -Oskyldiga!
Hypnotiserade!
De tycker om Herman Melville!
Ta av ögonbindeln och myndigheterna griper er.
-Lita inte på myndigheterna. -De flyr!
Baudelaires springer mot hissen! Fånga dem!
Ner?
Vi åker dit du åker.
Jag ska till tvättrummet.
Jag ska hämta skålen. Sen åker jag till taket och hämtar Medusas mycel.
Sen förgiftar jag alla i lobbyn.
Sen upp till taket igen för att fly.
Det är mycket upp och ner, som i livet.
Du kan inte ta skålen utan koden.
Jodå. Hotellet är som ett bibliotek.
Man hittar allt om man har en sak.
-En katalog? -En gisslan.
Jag hittade ledtrådar på servitören jag kokade.
Och svaren finns säkert i din svarta bok.
-Berätta, eller ät harpun! -Aldrig!
Hjälp mig övermanna den här skurken
och ta honom till lobbyn så att rättvisa skipas!
De andra domarna är hans kumpaner.
Jag känner dem! De har alltid varit intresserade när jag nämnt er.
Självklart, din dåre! De är på min sida av splittringen!
Rättegången var riggad.
Jag svek er igen, Baudelaires.
Du sviker mig om du inte hjälper mig öppna låset.
Första ledtråden är den åkomma som alla tre barn har.
Nå?
-Vi är allergiska mot pepparmint. -Vad gör du?
Alla ädla har svikit oss. Varför ska vi skydda skålen?
PEPPARMINT
Ur vägen! Jag vet svaret på nästa fråga.
G-Y-F-
Det blir inget ord.
-Stavning är inte viktigt! -Jo, det är det. Jag skriver åt dig.
Det andra ordet är vapnet som gjorde mig föräldralös.
Den där kvällen på operan.
Giftpil.
Ja.
Skriv!
GIFTPIL
Sockerskålen är så nära att jag känner smaken!
Den tredje ledtråden är den berömda, obegripliga frågan
i Richard Wrights mest kända roman.
En intressant fråga.
Ingen bryr sig!
Skriv in den!
Varför gör du det?
För att...
Sockerskålen är inte i tvättrummet.
Jodå.
Jag såg kråkan bli skjuten och sockerskålen falla ner.
Ventilen går inte hit.
Låset är en bluff.
Var är den då?
Hemligheten dog med Dewey.
Då är han inte den enda volontären som dör idag.
Om jag inte får det jag vill ha, får ingen!
Jag ska släppa lös Medusas mycel och förgöra alla på hotellet!
Jag var inte ädel nog för volontärerna. Jag ska visa dem!
Domarna tyckte inte att jag var ond nog. Jag ska visa dem med!
Jag ska hämnas på alla,
volontärer och skurkar ska förgås i plågor!
-Du dör med dem. -Å nej.
Jag knuffar ut Carmelita Två från taket och seglar iväg.
Du kan inte segla från ett höghus.
Gravitationen slår sönder båten!
Då sätter jag gravitationen på min lista över fiender.
-Jag ska få båten av taket. -Violet, nej!
Vad gör du?
Ingen är säker när han är här. Han måste bort.
Kom igen!
Det är dags att förgifta hotellet.
Bränna ner hotell.
Vad sa snorungen?
-"Bränna ner hotell." -Sunny, nej!
Den minsta ungen följer i mina fotspår!
Jag var bra trots allt!
Du var hemsk! Sunny vet inte vad hon säger.
Bränn ner hotellet!
Jag var så upptagen med min hämnd att jag glömde min hobby.
Jag häller de brandfarliga ämnena på lakanen.
Oskyldiga kommer att skadas.
Fly!
Om vi varnar folk för svampen, lyssnar de inte.
Men om det brinner...
-Lämnar de byggnaden. -Och är säkra.
Du kommer inte undan!
Jag har bevisen för ditt förräderi här!
Tack för fnösket.
Dags att släppa lös en dödlig svamp.
Jag hoppas ni vet vad ni gör.
Vad gör ni?
Om vi stannar på alla våningar hinner jag inte förgifta alla!
Strålande. Stannar vi på varje våning kan vi varna alla!
Och rädda allihop.
Bara de som tror på er.
Hotellet brinner!
En brand? Olaf, äntligen tänker du stort.
Det brinner inte! De försöker lura er!
Vad ni än gör, stanna där ni är!
Känner ni inte lukten?
Det är från grillen till cocktailpartyt!
Typiskt. Ha fest istället för att starta brand.
Och vi som försökte vara dåliga förebilder.
Du har svikit oss för sista gången.
Det har jag minsann.
Ni är en skam för juridiken!
Brand!
Klaus? Lägg inte falsklarm på din lista över brott.
Snart säger de att Olaf är här!
Greve Olaf är här!
Det brinner faktiskt! Ni måste ut!
Följ mig. Jag är ett geni, jag hittar utgången.
Det är som att blinda leder blinda.
Jag har er, sir.
-Det brinner! -Brinner det? Å nej!
-Jag tror trappan är här borta! -Här borta!
Jag vill inte gräla. Vi kompromissar och står här.
-Esmé, Carmelita, det brinner. Spring ut! -Varför ska vi lyssna på er?
Hon har rätt, ni är lika ohederliga som mitt ex.
Allvarligt talat, det brinner. Jag lovar.
Och sockerskålen är absolut inte i tvättrummet.
Han ljuger. Vi tar trappan och hämtar den!
Äntligen är sockerskålen min!
Det var inte min avsikt, men vi fick i alla fall starta en brand.
Det brinner inte fort. Folk hinner fly.
Inte långsamt heller. Tänk om några inte hinner?
Jag sparar Medusas mycel till en annan gång.
Han hade förgiftat alla om vi inte gjort nåt.
Vad hade vi för val?
Branden försvagar byggnaden. Vi måste gå.
Hjälp mig dra ner den.
Fäst den med djävulstungans knop och gör en skärm.
Flykt från rättvisan kan verka vara svaret, men det hjälper inte.
När jag var i er ålder var jag hästtjuv i flera år innan...
Tiden rinner ut!
-Hjälp mig knyta. -Jag ser på.
Nej, du knuffar båten till kanten, annars dör vi.
-Domare Strauss, kom. -Nej, det är inte rätt!
Ni kan inte fly brottsplatsen.
Kom med mig, vi förklarar allt för myndigheterna.
-De kanske inte tror oss. -Eller är fiender.
Det är ingen ursäkt för att fly!
Domare Strauss, lagen är inte alltid rättvis eller god.
Kanske det.
Men jag kan fortfarande ge er ett hem.
Jag kan hålla er säkra.
Jag har följt er så länge och ni har alltid varit utom räckhåll.
Men nu har jag er.
Och jag släpper er inte.
Vi är ledsna.
Jag är kaptenen.
Och jag säger darra månde mina ben!
Det är en hemsk brand.
Om volontärer ser den vet de att Sista säkra platsen inte är säker.
De kommer att veta mer än så.
De kommer veta att jag vann, att förräderiet har triumferat,
och att Baudelaire-barnen är i mina klor till slut.
Eftersom jag ägnat mitt liv åt Baudelairefallet,
har jag många mysterier kvar att lösa.
Jag vet ännu inte sockerskålens sista viloplats,
men jag har en teori om en hemlig underkällare
och ett poströr som ser ut som en ventil.
Varför återvände inte min syster till hotell Denouement som hon lovat?
Men jag befarar det värsta.
Jag har dock lärt mig att svaret på den berömda, obegripliga frågan
i Richard Wrights mest kända roman, som lyder:
"Vem vet när en liten stöt,
som stör balansen mellan social ordning och törstig strävan,
ska stjälpa skyskraporna i våra städer?"
Det betyder att en liten händelse,
som att en man inte lyckas skjutsa tre barn i sin taxi,
kan fortplanta sig och skaka
och stjälpa en byggnad.
Har ni sett Violet, Klaus och Sunny Baudelaire?
De är borta.
Jag har rest överallt dit de varit,
jag har undersökt allt de genomgått.
Och nu går allt upp i rök.
Det enda kvar av En komplett historia om orättvisa...
...är det här fotot.
De stackars barnen. Om bara någon kunnat skydda dem.
Kan jag behålla det?
Det är för smärtsamt att ha kvar,
men jag tror inte att du har nytta av det.
Det här är inte berättelsen om Lemony Snicket.
Då skulle jag berätta om en man, en kvinna
och ett hemskt brott som inträffade en kväll på operan.
Jag måste säga sanningen. Jag kastade pilen.
Det är mitt fel. Jag ville ta skålen.
-Du får inte ta smällen. -Ditt liv är värt mer.
Beatrice.
Jag älskar dig om vi aldrig ses igen och jag älskar dig om vi ses varje tisdag.
Som isberget älskar skeppet
och som passagerarna älskar livbåten,
som slagfältet älskar unga män och pepparmint älskar din allergi.
Jag älskar dig när vi blir äldre, som nu, och det fortsätter hända.
Jag ska älska dig tills varje brand har släckts och varje hem byggts upp,
varje kod och hjärta har knäckts.
Jag älskar dig om du gifter dig med nån annan och om du får ett barn
eller två barn eller tre, vilket låter bra.
Jag älskar dig, Beatrice.
För alltid.
Du har alltid haft talets gåva.
Där är han!
Stanna, snälla.
Det är inte så i den här berättelsen.
Lemony Snickets berättelse skulle skildra
de män och kvinnor som bildade en hemlig organisation
med ädla avsikter,
för att se den förstöras av bråk,
en rad bränder
och deras egna tragiska misstag.
Beatrice ska få betala.
Å nej...
...hon ska brinna.
Berättelsen om Lemony Snicket skulle vara lång och ensam
och ofullständig. Men det här är inte den berättelsen.
Det här är berättelsen om Baudelaire-barnen.
Och jag är bara berättaren.
Jag heter Lemony Snicket
och det är min plikt att undersöka Baudelaire-barnens liv.
För om jag gör det...
...kanske jag hittar dem igen.
Man kan tycka att Baudelaires borde vinna nu
Ha det bra någonstans i säkerhet
Greve Olaf fast i fängelset ännu
Inga hantlangare kvar, de sa njet
Det finns inget lyckligt slut Inte här, inte nu
Denna saga är blott sorg och misär
Du kan drömma att rättvisa Och fred kommer först
Men det är inte så denna saga är
Du kan tro att föräldrar Med mod och bravur
Skulle leva till grånande år
Men tyvärr är det dåliga nyheters tur
Ridån den går ner, klockan slår
Det finns inget lyckligt slut Inte här, inte nu
Denna saga är blott sorg och misär
Du kan drömma att rättvisa Och fred kommer först
Men det är inte så denna saga är
Det finns inget lyckligt slut Inte här, inte nu
Denna saga är blott sorg och misär
Du kan drömma att rättvisa Och fred kommer först
Men det är inte så denna saga är
Det finns inget lyckligt slut Inte här, inte nu
Denna saga är blott sorg och misär
Du kan drömma att rättvisa Och fred kommer först
Men det är inte så denna saga är
En del de ler stort...
Det är många år, månader och sömnlösa nätter
sedan jag började utreda Baudelaire-barnen.
Men trots all forskning har jag inte fastställt deras vistelseort.
Hittar jag dem inte, kan jag inte hjälpa.
Jag kan bara hoppas att de lever och är trygga.
Var de än är.
Undertexter: Lisbeth Pekkari