EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Se væk, se væk
Hvis du følger serien nøje Vil du ikke kunne lukke et øje
For den indeholder ikke andet End gru og skræk
Så se væk
Se væk, se væk
På en sydhavsø langt borte Er børnene nu strandet
Men Olaf er lige bag dem Med en dødelig svamp, blandt andet
Det ender i en tragedie På denne øde strand
Så lov mig nu, kære seer Skift kanal, mens du kan
Se væk
Der er kun grusomheder
Og ubehageligheder uden lige
Hvis du spørger nogen
Vil de sige
Se væk
Se væk, se væk
SLUT
Se væk, se væk
Til Beatrice...
Jeg lever. Du er død.
Livet har mistet sin glød.
Hvorhen, unge dame?
Hotel Denouement, tak.
Det brændte ned for mange år siden.
Det er kun en bunke aske. Hvad skal du der?
Jeg leder efter en.
Okay. Held og lykke, miss...
Baudelaire.
Du har måske opdaget,
at man nemmere vænner sig til lykke end til fortvivlelse.
Din trettende milkshake er
mindre god end den første,
fordi du har vænnet dig til smagen
af vaniljeis og frugt blandet sammen.
Men den trettende gang du opdager, at nogen følger efter dig,
bliver du mere fortvivlet end første gang,
fordi du har været på flugt længe og er udmattet.
DAGENS PERTENTLIGHED LUKKET FOR FALSKE NYHEDER
Mit navn er Lemony Snicket.
Jeg har været på flugt længe og er udmattet.
Jeg var medlem af en hemmelig organisation
sammen med mine venner, søskende og kvinden i mit liv.
Nu er både de og organisationen væk,
og jeg drikker milkshake alene,
mens jeg efterforsker den triste sag om Baudelaire-børnene.
Men sagen er havnet i en blindgyde.
Jeg ved ikke, hvor børnene tog hen,
da de sejlede væk fra det brændende hotel.
Jeg ved heller ikke, hvad der er sket med dem siden.
Jeg ved kun, at den her historie
ikke ender lykkeligt.
Og af den grund...
Jeg frygter, at børnene og jeg er i samme båd.
Jeg har sejret!
Jeg har brændt Hotel Denouement ned,
udslettet FBK en gang for alle,
og Baudelaire-børnene er endelig i min varetægt.
Deres formue er langt om længe min!
Det siger du.
Først køber jeg mig en ny bil.
Den skal have en stor motor,
så jeg kan bryde fartgrænsen og køre ind i andre uden at blive set.
Børn! Sejl til den nærmeste bilforhandler!
Nej. Vinden har lagt sig, og vi er trætte af at ro.
Dovenskab er ingen undskyldning.
I er de værste lakajer, jeg har haft.
-Vi er ikke lakajer. -Hvad har vi at spise?
-Nød? -Det skal du ikke kalde mig.
I glemmer vist, hvem der er kaptajn.
Hvis I ikke gør nøjagtig, som jeg siger,
åbner jeg den her dykkerhjelm, og så vil I fortryde det.
Hvis du slipper Medusoid Mycelium ud, dør vi alle sammen.
Hun har ret.
I tror, I er så kloge.
Men I laver ikke andet end at klage.
Mens I har siddet og mukket,
har jeg fundet på en plan.
Vi behøver ikke flyde rundt midt ude på havet
på Carmelita To.
For jeg...
...vil omdøbe den til Olaf.
Jeg kan huske tidevandskortene.
Vi kan sejle ind til byen.
Jeg kan lave et kompas
med noget metal og en tap.
Hvad med grev Olaf?
Skub.
Vi har stadigvæk et moralsk kompas, Sunny.
Vi skubber ikke folk i vandet.
Ikke engang Olaf?
Vi får aldrig fred for ham.
Det er en ond gerning.
Selv mod en ond person.
Har vi noget valg?
Okay.
Javel, ja...
Tidevandet er vendt, og en storm er under opsejling.
Det var symbolsk ment.
Nej, det passer.
STEDER, BØRNENE KAN VÆRE:
SODAVANDSCAFE
PÅ BUNDEN AF HAVET
Klaus?
Klaus!
-Sunny! -Vi er her.
Vi er okay. Vi overlevede.
Tror jeg.
Hvor er vi?
Vi er på en ø, der er omgivet af klipper.
Stormen har ført os herind.
-Det er ikke kun os. -Olaf.
Vi behøvede ikke smide ham over bord.
Tror du, han er...
Han ser fredfyldt ud.
Skaf mig en kop kaffe. Det har været en hård nat.
Vi er på en ø. Der er ingen kaffe.
Jo, der er en espressomaskine derovre
henne ved pigen i kjolen.
Skibbrudne!
Vær ikke bange. Jeg er Violet Baudelaire,
og det er mine søskende Klaus og Sunny.
-Hvad hedder du? -Fredag.
Det er et pænt navn. Er du også skibbruden?
Jeg bor på øen.
Jeg har opdaget en ø!
Den skal hedde Olaf-Land.
Der bor allerede folk her.
De vil forgude mig som en konge.
Buk for mig, Fredag!
Nej, tak. Vores koloni er ikke et monarki.
Ikke endnu.
Vil du præsentere os?
-Skal jeres ven med? -Han er ikke vores ven.
Det er mine undersåtter.
Før mig til din leder.
Det er vores mægler, men han vil ikke kunne lide dig.
Det er Stormklunsedag.
Efter en storm samler vi ting på stranden og viser dem til Ishmael.
Ishmael?
Han hjælper med at beslutte, hvad vi skal beholde.
Hvad har du fundet efter stormen, Alonso?
Jeg fandt et fuglebur.
Det blev sikkert brugt til store fugle såsom ørne.
Vi har ingen fugle her,
så det har vi vist ikke brug for.
Hvis jeg var dig, ville jeg smide det ud.
Men det er dit valg.
Hvem har ellers fundet noget?
En koloni? Det er bare en flok jurter.
En jurt er altså et telt.
Det var også det, jeg mente.
En harmonika.
En sort statue af et søuhyre.
Jeg fandt nogle skibbrudne!
Det er vores mægler Ishmael.
Kald mig Ish.
Violet Baudelaire. Det er mine søskende Klaus og Sunny.
Den her mand er en trussel for alle.
Dig!
Jeg gør krav på øen og de her børn,
for jeg er grev Olaf.
Forsvind fra min trone.
Det vil jeg helst ikke.
Jeg kender ingen grev Olaf.
Alle andre end et skægget fjog på en øde ø ved,
at grev Olaf er meget berømt i mange teaterkredse.
Nu, hvor du siger det...
Jeg har set navnet i et blad, der blev skyllet op.
De kaldte ham en frikadelle.
-Løgne. -En lapset dødbider.
-Injurier. -En selvoptaget pralhals,
hvis forbrydelser omfatter en lang liste
af mord, brande og børnemishandling.
Han har længe spillet en rolle, han ikke er kvalificeret til...
Bagvaskelse.
-...uden overbevisning. -Ondsindethed.
Og så er han blevet alt for gammel.
Nu skal du høre...
Du er måske en stor fidus i den her farceagtige koloni,
men det er mig, der har harpunen.
-Indtil videre. -Hvad?
Du må gerne skyde mig.
-Meget gerne. -Men du kan ikke skyde alle.
Hold op. Hvad vil en flok hippier i kjoler gøre?
-Gør noget, lakajer! -Desværre.
-Du er alene. -Det stemmer.
Hvad med et kompromis?
Du beholder øen. Jeg tager børnene. Nej, det går ikke.
Hent fugleburet til mig, Alonso.
Vi kan måske bruge det alligevel.
Hvilket uhyre putter andre i et fuglebur?
Hvad glor du på, pjevs?
Karma.
Før ham til klipperne.
Vi vil ikke have rådne æbler her.
Rådne æbler?
Vent! I kan ikke lade dem gøre det.
Ikke når jeg ved noget om...
Hvordan ender tre børn som jer
på en ø med en mand som ham?
Det er en lang historie.
Meget lang.
Tre sæsoner.
Men det er ikke slut.
-Vi skal tilbage. -Kan vi komme væk?
Det kommer an på jer selv.
Klipperne beskytter os fra stormene.
Men det er næsten umuligt at sejle
hen over dem.
-Så vi er fanget. -Ikke helt.
Hvert år stiger tidevandet højt nok til at føre en båd
over det laveste punkt i klippevæggen.
Det er Beslutningsdagen,
og det er tilfældigvis i morgen.
Vi har en stor robåd liggende derovre,
hvis nogen vil tage af sted.
Men ingen gør det.
Den her flok får er også strandet her.
-De har en sær farve. -Ligesom flamingoer
lever de her får udelukkende af rejer.
Det giver deres uld en unik farve
ligesom vores kjoler og telte.
Alle virker glade.
Det er ret dejligt.
I må være trætte, og I skal have noget nyt tøj,
og Alonso laver heldigvis...
Ceviche!
Det er en sydamerikansk ret med rå fisk i citron og krydderier.
Ja, men vi har ingen citrusfrugter eller krydderier,
så det er kun rå fisk.
Shishkebab.
Hun spørger, hvorfor I ikke steger den.
-Myntegelé. -Eller spiser fårene.
Undskyld. Hun interesserer sig for madlavning.
Ild er noget af det farligste, der findes.
Det er vi enige om.
Hvorfor er her så mange mennesker?
Jeg var på krydstogt som gravid,
men skibet ramte et isbjerg.
-Vi mødte en storm. -Jeg mødte en søko.
Savner I ikke jeres liv?
Jeg husker det næsten ikke. Det føles sløret som en drøm.
Vi har et motto her på øen:
"Glem dine problemer."
Er I tørstige?
Det er en drik lavet med gæret kokosnød.
Vi kan ikke lide det. Skal vi drikke det?
Jeg tvinger jer ikke.
Men vi har ingen ferskvand,
så hvis I ikke drikker det, kan I dø af væskemangel.
Ishmael...
Kald mig Ish.
Er vi i sikkerhed fra grev Olaf?
Han kan flygte og finde harpunen...
Eller værre.
Svampen.
Det skal I ikke tænke på.
Vi anbringer alt det farlige på den anden side af øen,
så det ikke kan skade os.
Vi har placeret grev Olafs bur ved klippevæggen.
Når tidevandet skyller over den,
vil han drukne.
Er det ikke ondt?
Det kommer an på jer.
-Blød. -Vi har det måske godt,
men jeg vil ikke lade Olaf drukne.
-Vi gør ikke noget. -Men vi stopper det ikke.
Hvis han er væk, vil vi være i sikkerhed.
Vi har været på flugt længe, og jeg er udmattet.
Vi skal glemme vores problemer.
Er det ikke på tide?
Ceviche uden smag er ikke så spændende.
Men vent bare, til I smager frisk fisk fra havet.
Hvorfor bygger I ikke et afsaltningsanlæg?
Et hvad for et?
Det er et system, der adskiller
ferskvand og salt fra havvand.
Så kan I drikke andet end gæret saft
og få salt til maden.
Det er en god idé.
Til de nye skibbrudne. Til Baudelaire-børnene!
Vi burde gå til køjs,
så vi er udhvilede til i morgen.
Jeg kan mærke, en storm er på vej.
De kommer uden varsel her.
Violet? Bliver du her lidt?
Du havde en idé til en opfindelse.
Jeg kan bygge et afsaltningsanlæg
med genstande fra stranden.
Hvad nu, hvis vi ikke kan tåle ferskvand
efter kun at have drukket gæret kokosnød?
Hvad nu, hvis vi begyndte at skændes over drikkevarer?
Har jeg gjort noget forkert?
Folk her havde det svært, før de kom til øen.
De bliver her, fordi her er trygt, og det er mit ansvar.
Det var en idé.
Ja, men en idé fører til flere idéer,
hvilket fører til skænderier og splittelser.
Husk på, hvorfor I er havnet her.
I skal ikke vælte læsset.
Det udtryk betyder ikke at forstyrre freden.
Ishmael er mærkelig. Vi skal væk.
Hvorhen?
Vi har ikke noget hjem noget som helst sted.
Skal vi så bare blive her og kede os?
Nej... Jeg ved det ikke.
Når jeg tænker på vores forældre,
føles det så fjernt.
Minder falmer som regel over tiden.
Jeg kan ikke huske deres ansigter.
Hvorfor skjulte de alt muligt for os?
Det er deres skyld, det her sker,
og at vi er...
...forældreløse.
Ishmael kaldte os det under middagen.
Det har vi ikke fortalt ham.
Han skjuler noget. Vi skal vide, hvad det er.
Han siger ikke noget.
Så spørger vi en anden.
Jeg sagde: "Javel, ja."
Jeg vidste, I var for nysgerrige til at holde jer væk.
Har I en daiquiri med?
Det er ceviche.
Det er kold og rå fisk!
Vil I slå mig ihjel med et fiskeben?
Imponerende.
Du ved noget om Ishmael, ikke?
I er ikke så dumme, som I ser ud. Nej, det er umuligt.
Jeg genkendte ham først ikke med det latterlige skæg,
men han genkendte mig.
Han har låst mig inde her, så jeg ikke afslører noget.
Afslører hvad?
Befri mig, og jeg siger det måske.
Sig det, og vi befrier dig måske.
Befri mig først.
Sig det først.
-Befri mig først! -Ishmael vil drukne dig.
Sig det, eller du dør!
Selvfølgelig skal jeg dø.
Alle skal dø en dag, børn.
Alle har hemmeligheder og skjulte planer
og prøver at snyde de andre,
og så dør de.
Ishmael har låst mig inde her,
men hvis I befrier mig, kan jeg snyde ham,
og så kan I blive mine lakajer.
Så tager vi den båd og sejler tilbage til storbyen!
Vi vil ikke være dine lakajer eller spille dit spil.
-Kom. Han spilder vores tid. -Fint.
Værsgo.
Jeg slipper selv ud som altid.
Jeg vender tilbage i en ny forklædning. Den bedste nogensinde!
Jeg er måske i et bur, men jeg er stadig genial.
Hører I mig?
Børn?
Kan jeg ikke få et tæppe?
Ishmael?
Han er væk.
-Der er kun støvlerne. -Og nogle fodspor.
Sherlock.
God idé. Lad os efterforske.
Han sniger sig nok ud, når alle i kolonien sover.
Han skjuler ikke kun noget for os,
men for hele kolonien.
-Det ender her. -Måske ikke.
Gad vide...
Det må føre til den anden ende af øen.
Han sagde, alt det farlige var der.
Alt det her må være blevet skyllet op.
Han sagde, det kun var farlige ting.
Man kunne opfinde alt muligt med det.
Og forske.
Og lave mad, ikke Sunny?
Sunny!
Et hus i et træ...
Det er et afsaltningsanlæg.
Kager.
Der ligger en bog.
"En figur fra fortiden er ankommet."
"Jeg låste ham inde, før de andre genkendte ham."
"Hvorfor vil ingen kalde mig Ish?"
"De andre bekymrer mig også."
"De er unge, men de børn vælter altid læsset."
Der er en kommentar side 252.
-Det ligner... -Det er umuligt.
Jo, børn.
Det er jeres mors håndskrift.
Hvordan er det muligt?
Fordi jeres forældre har levet på øen.
Hvad? Har du kendt dem?
Hvem er du?
Det er et interessant spørgsmål.
Jeg var engang skoleforstander.
Det var for mange år siden.
Skolen hed Kummerstrup Kostskole.
Som de fleste skoler havde vi ikke mange midler.
Men hvert år var der nogle få børn
med samme skær i øjnene som jer.
Snickets og Hængedynd.
Grev Olaf. Jeres forældre.
Når jeg mødte et af de børn,
hyrede jeg dem til en hemmelig organisation.
Min organisation.
Du startede FBK.
Når det brænder, tilkaldes det officielle brandkorps.
Men symbolske brande skal også bekæmpes.
Mine elever interesserede sig for mange ting.
Litteratur, videnskab, musik, teater,
dyreadfærd og madkunst.
Min idé var at samle en gruppe nysgerrige og dygtige unge mennesker
for at danne front mod verdens uvidenhed og uretfærdighed.
Vi kunne gøre den til et sikrere sted.
Det fungerede et stykke tid, men så gik det hele op i røg.
-Splittelsen. -Ja.
Man kan forsøge at kæmpe mod verdens problemer,
men de er som tidevandet.
De vender altid tilbage.
Efter splittelsen opgav jeg det hele og sejlede herhen
for at leve i eksil.
Det gjorde jeres forældre også senere.
De ville starte en familie et sikkert sted.
De byggede det her hus.
De skrev i den bog, lavede lækre måltider
og byggede de mest utrolige opfindelser.
Men så en dag...
...rejste de.
Jeg advarede dem.
Jeg fortalte dem om de frygtelige ting, der ventede derude.
Da Dagens Pertentlighed skyllede op, læste jeg om branden,
og så vidste jeg, det frygtelige var sket.
BAUDELAIRE-VILLA BRÆNDT NED
Det er snart tid til at tage en beslutning.
Jeg svigtede jeres forældre.
Jeg kunne ikke beskytte dem, men jeg kan beskytte jer.
Drik den her saft.
Og tænk over det.
Hvad siger du?
Jeg ville hellere se vores forældre end deres håndskrift.
Forskellen mellem folks minder og deres håndskrift er,
at det skrevne ord forbliver, mens minder falmer over tid.
Du husker nok ikke, da du var en lille, pludrende baby.
Jeg husker heller ikke,
da jeg kørte med sporvogn om dagen
i stedet for at vandre i tunneler midt om natten.
Men visse minder falmer aldrig,
og de er ofte om folk, som vi har mistet.
Vi bærer på dem,
som jeg bærer på alle Beatrices breve.
Jeg vil aldrig dele en milkshake
eller et hestekostume med hende igen.
Halløj?
Er her nogen?
Opmærksomhed, alle sammen!
Endnu en Beslutningsdag er kommet.
Ønsker nogen at forlade øen?
Det er klogt.
Beslutningsdagen er dermed ovre!
-Nej, den er ikke. -Vi vil gerne væk.
I virker ophidsede.
Drik dog noget saft.
Ingen burde drikke den saft!
Vi har læst, at den indeholder opium.
Lidt opium til folket er kun godt.
Han vil styre jer.
Det er derfor, I intet kan huske fra før,
og ingen vil forlade øen.
Børnene er forvirrede.
De lider nok af væskemangel.
Jeg anbefaler lidt gæret saft.
Jeg anbefaler det på det stærkeste.
En skibbruden!
Hun er vist kommet til skade.
Og hun er højgravid.
Kit.
Kit!
Ja?
Ja.
Det er mig. Kit Snicket.
Som I kan se, er jeg højgravid.
Nej, du er grev Olaf. Det kan selv et barn se.
Jeg er skibbruden og burde modtage gaver.
Du er den skurk, vi låste inde i fugleburet.
-Jeg har brug for medicin og god vin. -Det er Kit.
Ignorer kvinden på tømmerflåden!
Kit!
Hun er i live.
-Hvad er der sket? -Aner det ikke.
Jeg bliver her. Tag dig af Olaf.
Jeg har aldrig set så mange bøger.
Jeg har aldrig set bøger.
Den kvinde har slæbt bøger med til jeres koloni
for at skabe problemer på øen.
Den falder vi ikke for!
-Ishmael. -Hør her...
Et anstændigt menneske betvivler ikke en persons køn,
men du vil manipulere min anstændighed.
Fjern nu den latterlige forklædning!
Dig først, Ish.
Du er stadig rådden, Olaf.
Du burde tage ansvaret for dine gerninger.
Kun hvis du tager ansvaret for dine.
Du tog en tapper skoledreng
og bildte ham ind, at bøger, poesi og lærdom ville redde ham.
Det var ikke tilfældet.
Alle de forbilleder, jeg har haft, har svigtet mig eller er døde.
Det her er slutningen.
Kun for dig.
Jeg ved ikke, hvordan du slap fri.
-Med et fiskeben. -Men du kommer tilbage.
Det tror jeg ikke.
Du havde ret.
En enkelt harpun kan ikke true en hel koloni.
Men hvad med en dykkerhjelm fyldt med verdens dødeligste svamp?
Du mener ikke...
Jo, jeg gør!
Jeg har fundet Medusoid Mycelium.
Jeg vil slippe den løs på øen,
medmindre du giver mig de tre børn og den robåd.
Børnene er oprørske, men de er stadig mit ansvar,
og du får dem ikke.
Hvordan vil du stoppe mig?
Med den her.
-Sunny? -Kit!
-Violet. -Du er strandet.
-Alt er i orden. -Ingenting er i orden.
Jeg så en hjelm med en giftig svamp. Har du set den?
Jeg ved, hvor den er. Bliv her, Sunny.
-Nej! -Skyd ikke!
Du harpunerede mig.
Du startede!
Det var dig, der startede!
Det er underordnet. De sporer er Medusoid Mycelium.
Medusoid Mycelium?
Jeg kan mærke noget i halsen.
Ja, du kan mærke
en giftig svamp, der spreder sine dødelige sporer.
-Dødelig? -Vi skal bruge peberrod.
-Det er modgiften. -Eller wasabi.
Her er ingen krydderier.
Nu er sejrens stund endelig kommet!
Nu har jeg langt om længe alt det, som jeg altid har...
Alt det...
Jeg vil ikke dø.
Vi skal bruge peberrod eller en erstatning.
Jeg kender en peberrodsfabrik ved Møgvejen.
Vi kan sejle dertil med robåden.
I når det ikke i tide.
Til robåden!
-Skub til! -I når det ikke.
I risikerer at sprede svampen i hele verden.
I begår en kæmpe fejl.
Ja, måske.
En leder er som en far. Man vil beskytte sine børn.
Men du ved ikke altid, hvad du laver.
Farvel, børn!
Farvel!
-De når det aldrig. -Vi må gøre noget.
I kan altid gøre én ting.
I kan dø.
Forstår I det ikke, børn?
I tilbringer det meste af livet
i håbet om, at folk, der har såret jer,
langt om længe... dør.
Kit.
Børn.
Det lykkedes Olaf at slippe svampen løs.
Det er ikke slut endnu. Hvad skete der på hotellet?
-Har I sukkerskålen? -Nej, desværre.
Du sagde, den kunne hjælpe os. Hvad indeholder den?
Sukker.
-Sukker? -Fra en plantehybrid,
som FBK udviklede mod svampen.
-Hvad med peberrod? -Den helbreder dig.
Hybriden gør dig immun.
Jeg har svigtet jer.
Jeg lovede at komme tilbage.
Men jeg så et SOS-signal
fra et flyvende mobilehome.
Duncan og Isadora.
-Hvor er de? -Er de i sikkerhed?
Det ved jeg ikke.
Min ubåd blev angrebet.
Jeg er ked af det.
Det er vi også.
Vi hjalp Olaf med at brænde hotellet ned.
Nogle gange skal ild bekæmpes med ild.
Så går hele verden op i røg.
Det siger Dewey.
Fortæl mig, børn...
Har han det godt?
Han er død.
Mit barn vil aldrig se sin far.
Jeg kan mærke svampen i halsen.
Der er ikke gået en time. Bliv her, Klaus.
Nej, børn...
Bliv sammen.
Vi er snart tilbage.
-Jeg har det skidt. -Vi er der næsten.
Vores forældre brugte nok krydderier.
Vi skal finde peberrod eller en erstatning.
Wasabi og malurt!
Kan du se noget?
Her er ingen peberrod eller wasabi.
Det kan ikke ende, når vi er så tæt på.
-Bare vores forældre var her. -De kan stadig hjælpe.
De har måske skrevet om en anden modgift.
Der er hverken et indeks
eller en indholdsfortegnelse.
Vi kan ikke nå at læse det hele.
Kan man gøre det på en anden måde?
Vi kan skimme den.
At skimme er ikke det samme som at læse,
ligesom at spole frem i et fjernsynsprogram ikke er
det samme som at se det.
Når man skimmer noget, får man en mærkelig historie
fyldt med forvirrende sætninger.
Jeg ikke er et tusindben!
Det hele er ude af kontekst.
"Hr. Poe var kendt for sit scenenavn."
Ens desperation stiger, når man nærmer sig slutningen.
Sunny ryster, og jeg hiver efter vejret.
Desværre...
-...har jeg ingenting fundet. -Vent.
Men hvis man er heldig,
finder man det, man søger.
Det er mors håndskrift.
"Hvis verdens grusomhed når til denne ø,
har vi genskabt plantehybriden i knoldloftet."
Kit sagde, hybriden var i sukkerskålen.
Hvad mener de med knoldloft?
Vi forstår ikke løsningen.
Æble.
Hvad sagde du?
Hun sagde "æble."
Knoldloft... Rødderne.
Æblerne på træet.
Modgiften er lige over os.
Vi kan ikke dø nu.
De gav os løsningen uden at vide det.
Det er for sent.
Det er måske slutningen.
Svampen giver mig hallucinationer.
Det ligner den dødelige giftsnog.
Bid.
Det er bittert.
Man siger, det første bid af æblet smager bedst.
Det smager fantastisk.
Vi har fundet en løsning mod giften.
-Tag et bid. -Nej.
Jo, du er syg.
Nej, det ville skade barnet.
Hun er snart på vej.
Vandet stiger. Du skal væk fra tømmerflåden.
Jeg kan ikke røre mig.
Jeg er ikke lige så stærk som jer.
Jeg har mistet for meget.
Mine forældre.
Mine brødre.
Dewey.
Tænk på dit barn.
Hun skal i land.
Vi er alt for svage.
Han hjælper os ikke.
Har vi noget valg?
Tag det roligt.
I bukker endelig for kongen af Olaf-Land.
Drop dit vrøvl. Du skal hjælpe os.
Skal jeg hjælpe jer?
Javel, ja.
Kan I lide æblerne?
Tag et bid. Det opløser giften.
Giv mig ikke jeres bitre frugt!
Jeg har mistet for meget.
Mine forældre, min elskede, mine lakajer
og en kæmpe formue, som jeg aldrig fortjente.
Du må ikke give op.
Gør noget godt for en gangs skyld.
Jeg har gjort mange gode ting i livet.
Jeg har været reservefar.
Du har gjort os forældreløse!
Tror I virkelig det?
-Vi ved det. -I ved ingenting.
Du er nødt til at hjælpe Kit.
Hun skal føde, og hun kan dø.
Kan Kit... dø?
Giv mig det.
Det ser slemt ud.
Jeg har kendt værre.
Halløj, halløj...
Føj!
Dig.
Jeg lovede at gøre det en sidste gang.
Du er en ond mand.
Tror du, at en god gerning kan få mig til at tilgive resten?
Jeg har ikke sagt undskyld.
Lad mig se dine øjne.
Natten har tusind øjne,
og dagen har kun et.
Dog dør lyset over verden, når solen går ned.
Sindet har tusind øjne, og hjertet har kun et.
Dog dør livets lys, når kærligheden er slut.
Jeg har aldrig glemt dig.
Du gør folk ondt.
Ja.
Og folk gør mig ondt.
Det hele er slut nu.
Hvad plejede din bror at sige?
Mennesket bringer kun elendighed...
...så dyb som et bundløst hav.
Kom væk, så hurtigt som du kan.
Og sørg for ikke at få børn.
Olaf?
Han er væk.
Han er død.
Som I udmærket ved, opstår der veer
lige før en fødsel.
Men veer betyder også "en frygtelig pine."
Det er en pige.
Hvad skal hun hedde?
Vi kalder hende efter jeres mor.
Jeg ville altid være lige så god en mor.
Det bliver du.
Det er for sent.
Æblet virker ikke.
Mit barn bliver forældreløst.
I skal love mig...
Lov mig, hun ikke bliver alene.
Halløj. Rolig nu.
Kit!
Bliv hos os.
Kit!
Du må ikke dø.
Kit!
Du må ikke forlade os!
Du blev sikkert født med lukkede øjne.
Da du forlod trygheden i din mors mave
eller blommesækken for en søhest,
kendte du ikke de personer, der skulle beskytte dig i livet.
Du var endnu mere skrøbelig og mindre krævende, end du er nu.
Hvis vi kunne tyde fremtiden
og se glimt af de uheld og prøvelser, vi vil blive udsat for,
ville vi blive i vores mors mave.
Så ville der kun være
gravide og gnavne kvinder tilbage.
Vi begynder alle vores historie i mørket
med lukkede øjne.
Og vores historie ender på samme måde.
Når vi siger vores sidste ord...
...før vi vender tilbage til mørket...
...og stilheden.
Violet?
Hvad gør vi?
Vi tager os af hende.
Hvordan?
"Et bibliotek er en ø på uvidenhedens hav."
"Især hvis bygningen er høj,
og alting er oversvømmet omkring den."
Vi har den her bog.
UFÆRDIG HISTORIE...
Vi starter med begyndelsen.
Side et.
"Vi tager på en ny rejse,
og Bertrand vil skrive alting ned."
"Ingen bog kan fortælle alle historier i verden,
selvom bogen er tyk, og verden bliver mindre og mindre."
"Men en dag i fremtiden
vil andre rejsende måske finde den
og læse om os."
"Deres historier."
"Og alle de ulykkelige hændelser."
Kapitel fjorten.
Sidste kapitel.
Til Beatrice...
Vi er som skibe, der passerer i natten.
Især dig.
I dag kommer tidevandet, og vi har besluttet os.
Vi tager væk i en båd, Bertrand har bygget og kaldt efter mig.
Vi vil tilbage til verden, inden vores første barn fødes.
Vi kom her for at være i sikkerhed,
men man kan ikke beskytte børn for altid.
BEATRICE
Hvis det er en pige, skal hun hedde Violet.
Og hvis det er en dreng...
Lemony.
Hvad?
-Skulle jeg hedde Lemony? -Hvorfor lige det navn?
Vi har mødt en Lemony.
De fortalte os ikke om ham.
De fortalte os ikke om mange ting.
Kage!
Parat?
Et, to, tre...
Tillykke med fødselsdagen!
-Der er virkelig gået et år. -Tænk at fejre
-din fødselsdag her. -Du fejrede din
-på en ubåd. -Du fejrede din i et fængsel.
Tidevandet kommer igen i morgen.
Vi kan rejse væk.
Hvorhen?
Vi kan ikke beskytte hende for altid.
Hvad vil der ske os?
Verden er et kompliceret og forvirrende sted.
Der er flere historier,
end en meget stædig og ensom mand kan afsløre.
Historier om ædle søskende,
der overlevede brande og ørne og endelig fandt sammen.
Eller to ubådskaptajner
på jagt efter deres forsvundne stedfar.
Det er kaptajn Widdershins! Er der nogen derude?
Eller en teatertrup, der søgte enhver form for anerkendelse.
For en enkelt aften.
Eller en modig slange,
der svømmede langt for at bære et æble til en robåd.
Men der er stadig mange spørgsmål.
Vores båd kan ikke hedde Olaf.
Det gamle navn står nedenunder.
OLAF
BEATRICE
Ja, det er dit navn.
Det hed mor også.
Er vi klar til det?
Hvis vi venter, gør vi det aldrig.
Kom, Beatrice.
Lad os tage hjem.
Et kapitel kan være slut,
selvom historien ikke er det.
Visse historier fortsætter,
selvom fortælleren tier stille.
Det lyder mærkeligt, men jeg håber på det bedste,
selvom det bedste, ligesom et spændende brev,
meget sjældent kommer.
Fjortende gang du bliver forfulgt til dit hotelværelse,
er det måske ikke politiet eller en gammel fjende, men...
...en slægtning.
Med...
...en historie at dele.
Til en milkshake.
Hr. Snicket?
Jeg er din niece.
Beatrice Baudelaire.
Den anden.
Vil du høre historien om vores familie?
Det vil jeg meget gerne.
Violet, Klaus og Sunny var nogle intelligente børn.
De var charmerende, opfindsomme og havde
pæne ansigtstræk.
De boede med deres forældre i en villa midt i byen.
Kender du historien?
Delvist.
-Har du hørt det om sørøverne? -Sørøvere?
Finske pigesørøvere.
Det var efter den øde ø,
men før tredje tur til Salte Strand.
Violet havde lige opfundet en styremekanisme,
og Klaus studerede tidevandet.
Sunny tilberedte en salat, da hun så op og sagde:
"Splitte mine bramsejl!"
Tekstet af: Rikke Schultz