NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Katso pois, katso pois
Iltas pilaa tämä show Koko elämäs ja päiväs
Joka jakso pelkkää tuskaa
Siis katso pois
Katso pois, katso pois
Seilaa Baudelairet merta Eksyneinä rantautuu
Olaf heitä jahtaa Kera sienen sekä ansan
Koettaa loppu traaginen Äärellä rannan sen
Ole kiltti, oikeasti Älä katso enempää
Vaan katso pois
Katso pois
On täällä vain kauhua
Ja elämää hankalaa
Kysy keltä vaan
Ja hän vastaa
Katso pois
Katso pois, katso pois
Katso pois
LOPPU
Katso pois, katso pois
Beatricelle -
Sua hellin, silti kuihduit,
ja maailma painajaiseksi muuttui.
-Minne, neiti? -Hotelli Ratkaisuun, kiitos.
Se tuhoutui tulipalossa viisi vuotta sitten.
Se on tuhkana. Miksi haluat sinne?
-Etsin jotakuta. -Toivottavasti löydät hänet, neiti...
Baudelaire.
Olet ehkä huomannut,
että on helpompi tottua onneen kuin epätoivoon.
Kun juot jätskilimua 13. kerran, et nauti siitä kuin ensi kerralla,
koska olet tottunut vaniljan ja inkiväärioluen sekoitukseen.
Mutta kun huomaat 13. kerran jonkun seuraavan sinua,
epätoivosi on ensi kertaa suurempi,
koska olet paennut uuvuksissa useita vuosia.
VIIMEINEN NUMERO! LEHTI SULJETAAN VÄÄRIEN UUTISTEN VUOKSI!
Olen Lemony Snicket.
Olen ollut pakomatkalla vuosikausia ja uupunut täysin.
Olin salaisen organisaation jäsen -
ystävieni, sisarusteni ja rakastamani naisen kanssa.
Nyt kaikki he ja organisaatio ovat poissa.
Juon päivät pitkät yksin jätskilimua -
ja jäljitän surullista Baudelairen orpojen tapausta.
Tapaus kuivui kuitenkin kokoon.
En tiedä, minne Baudelairet menivät -
purjehdittuaan pois palavasta hotellista vuosia sitten.
En tiedä, miten heidän on käynyt.
Tiedän vain, että tässä tarinassa -
ei ole onnellista loppua. Siinä suhteessa -
pelkään olevani samassa veneessä Baudelairen orpojen kanssa.
Minä voitin!
Poltin Hotelli Ratkaisun,
tuhosin VPK:n lopullisesti,
ja Baudelairen orvot ovat viimein käsissäni.
Viimein heidän omaisuutensa on minun!
-Niin sinä sanot. -Ostan ensimmäiseksi uuden auton.
Isomoottorisen,
jotta voin rikkoa nopeusrajoituksen ja törmäillä muihin varoittamatta.
Orvot, suunta kohti lähintä luksusautokauppaa!
Emme pääse minnekään. Tuuli tyyntyi, emmekä jaksa soutaa.
Laiskuus ei ole tekosyy. Te orvot olette surkeimpia kätyreitäni.
-Emme ole kätyreitäsi. -Mitä voimme syödä?
-Pähkinöitä? -Uskallatkin!
Unohdatte, kuka on kapteeni.
Jos ette tottele minua täysin,
avaan tämän kypärän, ja saatte katua.
Samoin sinä. Medusan myseeli myrkyttäisi kaikki.
-Olemme samassa veneessä. -Luulette olevanne nokkelia.
Jäätyänne orvoiksi olette vain valittaneet.
Valittaessanne hyödyttömästi -
minä keksin suunnitelman.
Meidän ei tarvitse olla jumissa keskellä valtamerta -
Carmelita II:lla,
koska minä -
muutan sen nimen Olafiksi!
Luin Queequegin vuorovesikartat. Löydän kurssin kaupunkiin.
Voin tehdä kompassin magneettisesta metallista ja tapista.
Entä kreivi Olaf?
Työntäkää.
Meillä on yhä moraalinen kompassi. Emme voi tehdä sitä.
Edes kreivi Olafille? Kukaan ei ole turvassa nyt.
Se on kamala teko.
Jopa kamalalle ihmiselle.
Onko vaihtoehtoa?
Kas...
Kas vain.
Vuorovesi kääntyi, ja myrsky nousee.
Tarkoitin kuvaannollisesti.
Siis kirjaimellisesti.
BAUDELAIREJEN MAHDOLLISIA OLINPAIKKOJA:
MERENPOHJA
Klaus?
Klaus!
-Sunny! -Olemme täällä.
Selvisimme myrskystä.
-Luulisin. -Missä olemme?
Saaren rannalla, jota ympäröi rantavalli. Myrsky heitti meidät sen yli.
-Ja paljon muuta. -Olaf.
Häntä ei tarvinnut heittää reunan yli.
-Onko hän... -En ole nähnyt häntä noin tyynenä.
Tuokaa kahvia, orvot. Oli rankka yö.
Olemme rannalla. Ei ole kahvia.
Älä viitsi. Viitassa olevan tytön luona on espressokeitin.
Haaksirikkoisia.
Älä pelkää. Olen Violet Baudelaire ja he sisarukseni Klaus ja Sunny.
-Kuka olet? -Perjantai.
-Kiva nimi. Oletko haaksirikkoinen? -Asun saarella.
Löysin saaren! Ristin sen Olaf-maaksi.
Etkä löytänyt. Täällä asuu jo ihmisiä.
He palvovat minua kuninkaana. Kumarra minua, Perjantai!
Ei kiitos. Yhdyskuntamme ei ole monarkia.
-Ei vielä. -Voitko viedä meidät sinne?
-Pitääkö viedä ystävänne? -Ei hän ole.
He ovat alamaisiani.
Vie minut johtajasi luo.
Voin viedä sinut fasilitaattorin luo, mutta hän ei pidä sinusta.
On keruupäivä.
Myrskyn jälkeen keräämme kaiken rannalta ja viemme Ishmaelille.
Ishmaelille?
Hän päättää, mitä pidämme ja mitä heitämme pois.
Mitä löysit myrskyn jälkeen, Alonso?
Tämän lintuhäkin.
Siinä oli varmaan isoja lintuja, kuten kotkia.
Koska saarella ei ole lintuja, en tiedä, mihin sitä tarvitaan.
Sinuna heittäisin sen pois, mutta en pakota sinua.
Kuka muu löysi jaettavaa?
Onko tämä muka yhdyskunta? Mitä juntteja.
-Ai jurttia? Ne ovat telttoja. -Vaikuttavat aika rennoilta.
-Löysin haitarin. -Minä mustan merihirviöpatsaan.
Löysin haaksirikkoisia! Tämä on fasilitaattorimme Ishmael.
Sanokaa Ish vain.
Violet Baudelaire. Sisarukseni Klaus ja Sunny.
-Tuo mies on uhka kaikille. -Sinä!
Julistan tämän saaren ja nämä lapset -
kreivi Olafin omaisuudeksi.
Häivy valtaistuimeltani.
Mieluummin en. En ole kuullut kreivi Olafista.
Kaikki paitsi parrakas vanha hölmö autiosaarella -
tietävät, että kreivi Olaf on kuuluisa teattereissa.
Nyt kun mainitsit sen,
näin sen nimen arvostelussa, joka ajelehti tänne.
Häntä sanottiin ylinäyttelijäksi.
-Valetta. -Tylsäksi rehvastelijaksi.
-Herjausta. -Keikisteleväksi pelleksi,
jonka pahin rikos ei ollut -
murha, tuhopoltto tai lasten vaarantaminen,
vaan hillitön röyhkeys esittää osaa, johon hän oli epäpätevä...
Kunnianloukkaus!
-Kiusallisen epävakuuttava... -Ilkeää!
Ja useita vuosikymmeniä liian vanha.
Kuuntele nyt!
Saatat olla iso kiho tällä nössösaarella,
mutta minulla on harppuuna.
-Toistaiseksi. -Mitä?
Voit ampua minut.
-Se sopisi hyvin. -Et voi ampua muita.
Mitä viitoissa olevat hipit muka voisivat asialle?
-Kätyrit, tehkää jotain! -Niitä ei ole.
-He hylkäsivät sinut. -Aivan!
Sopisiko kompromissi? Pidä saari, minä otan lapset. Ei onnistunut...
Alonso, tuo lintuhäkki.
Sille löytyi sittenkin käyttöä.
Millainen hirviö lukitsee toisen lintuhäkkiin?
Mitä tuijotat, nynnerö?
Karmaa.
Viekää hänet rantavallille. Täällä ei ole tilaa pahoille omenoille.
Pahoille omenoille?
Baudelairet, älkää antako heidän viedä minua!
Tiedän salaisuuksia...
Miten te lapset haaksirikkouduitte tuollaisen miehen kanssa?
-Pitkä tarina. -Tosi pitkä.
Kolme kautta.
-Se ei ole ohi. Pitää palata. -Miten saarelta pääsee?
Riippuu näkökulmasta.
Rantavalli suojelee meitä myrskyiltä,
mutta terävien kivien yli on lähes mahdotonta päästä.
-Olemme jumissa. -Ei aivan.
Kerran vuodessa vuorovesi nousee niin, että vene pääsee yli -
vallin matalimmasta kohdasta.
Se on päätösten päivä, joka sattuu olemaan huomenna.
Meillä on ponttoonivene, tämä iso kanootti, valmiina,
jos joku haluaa lähteä. Kukaan ei halua.
Tuolla on lammaslaumamme. Nekin haaksirikkoutuivat.
-Oudonvärisiä lampaita. -Flamingoille tavallinen väri.
Kuten flamingot, lampaat syövät katkarapuja,
mikä antaa villalle ainutlaatuisen värin.
Samaa on viitoissamme ja teltoissamme.
Kaikki ovat onnellisia.
Aika kivaa.
Olette varmaan uuvuksissa. Etsitään teille vaatteet.
Kävi säkä. Alonso tekee...
Cevicheä!
Eteläamerikkalaista raakaa kalaruokaa sitruunalla ja mausteilla.
Yleensä, mutta saarella ei ole sitruunaa eikä mausteita.
Tämä on vain raakaa kalaa.
Shishkebabia?
Siskoni kysyy, miksette kokkaa tulella?
-Minttuhilloa? -Tai syö lampaita?
Hän kiinnostui hiljan kokkauksesta.
Tuli on maailman vaarallisimpia asioita.
Olemme samaa mieltä.
-Miten niin moni päätyi saarelle? -Olin risteilyllä, kun odotin Perjantaita.
Törmäsimme jäävuoreen, ja päädyin tänne.
-Jouduin myrskyyn. -Manaattionnettomuus.
-Ettekö kaipaa elämäänne? -Tuskin muistan sitä. Se on kuin unta.
Saarella on motto:
"Unohtakaa ongelmanne."
Haluatteko juotavaa?
Se on käytetystä kookoksesta tehtyä juomaa.
Emme pidä siitä. Onko pakko juoda?
En pakota teitä, mutta raikasta vettä ei ole.
Jos ette juo, voitte kuolla janoon.
-Ishmael... -Sanokaa Ish vain.
Olemmeko turvassa kreivi Olafilta? Hän voi paeta ja löytää harppuunan.
Tai pahempaa.
Sienen.
Älkää pelätkö.
Vaaralliset tavarat viedään saaren toiselle puolelle,
jottei keneenkään satu.
Kreivi Olafin häkki on rantavallin luona.
Huomenna, kun valli tulvii, kreivi Olaf hukkuu.
Eikö se ole julmaa?
Riippuu näkökulmasta.
-Mukavaa. -Viitat ovat,
mutta ei ole kiva antaa kreivi Olafin hukkua.
-Me emme tee sitä. -Emme estäkään.
Voisimme mennä, minne haluaisimme.
Olemme paenneet kauan, ja olen uupunut.
Ishmael käski unohtaa huolet.
On ehkä aika aloittaa.
Mauton cheviche ei ole hieno ruoka.
Ette ole eläneet ennen kuin olette syöneet tuoretta kalaa!
Oletteko ajatelleet vedensuodatinta?
Veden mitä?
Vedensuodatin erottaa merivedestä suolan.
Voisitte juoda muuta kuin kookosjuomaa -
ja saisitte suolaa ruokaanne.
Hyvä ajatus.
Uusille haaksirikkoisillemme, Baudelairen orvoille!
Baudelaireille!
Mennään levolle -
ja nukutaan ennen päätösten päivää.
Tunnen myrskyn nousevan.
Ne nousevat täällä nopeasti.
Violet, voitko jäädä?
Sinulla oli keksintö.
Vedensuodatin. Se on helppoa. Voin tehdä sen rantautuneista tavaroista.
Entä jos vatsamme eivät kestä vettä kookosjuoman jälkeen?
Entä jos riitelisimme siitä, mitä joisimme?
Teinkö jotain väärää?
Ihmisillä oli vaikeaa ennen kuin he löysivät saaren.
He jäävät turvaan ja luottavat, että pidän heidät turvassa.
-Se oli vain idea. -Ne johtavat uusiin,
jotka johtavat riitoihin ja skismoihin.
Muista, miksi haaksirikkouduitte.
Älä keikuta venettä.
Se tarkoittaa, ettei saa aiheuttaa ongelmia.
Ishmael on paha. Meidän pitää lähteä.
Minne menisimme?
Meillä ei ole kotia odottamassa missään.
Jäätkö tänne, missä ei voi tehdä mitään?
En! En tiedä.
Olen yrittänyt muistaa vanhempamme, mutta se on kuin unta.
-Muistot haalistuvat ajan myötä. -Muistan hädin tuskin heidän kasvonsa.
Miksi he salasivat meiltä asioita?
Ongelmamme ovat heidän syytään! Heidän takiaan olemme -
orpoja.
Ishmael sanoi meitä Baudelairen orvoiksi.
Emme kertoneet siitä.
Hän salaa meiltä jotain. Selvitetään asia.
Hän ei kerro.
Eräs toinen voi kertoa.
Sanoin: "Kas vain."
Tiesin, että uteliaisuutenne toisi teidät tänne.
-Toitteko banaanidaiquirin? -Cevicheä.
Tämä on kylmää raakaa kalaa!
Kalanruoto? Yritättekö tappaa minut? Olen vaikuttunut.
Halusit kertoa jotain. Ishmaelista, vai mitä?
Ette ole niin tyhmiä kuin miltä näytätte, vaikka se on mahdotonta.
En tunnistanut häntä ensin naurettavan parran takia,
mutta hän tunnisti minut.
Hän lukitsi minut tänne, etten paljastaisi salaisuuksia.
Mitä salaisuuksia?
-Päästäkää minut, niin kerron. -Jos kerrot, päästämme sinut.
-Ensin ulos. -Kerro ensin.
-Ensin ulos! -Ishmael hukuttaa sinut.
-Jos et kerro, kuolet! -Tietysti kuolen!
Niin maailma toimii, Baudelairet!
Kaikilla on salaisuuksia ja juonia.
Yritämme huijata toisiamme -
ja sitten kuolemme.
Ishmael lukitsi minut tänne.
Jos päästätte minut pois, huijaan häntä -
ja voitte alkaa kätyreikseni.
Purjehdimme veneellä takaisin toiminnan keskelle!
Emme tahdo kätyreiksesi emmekä pelata pelejäsi.
-Hän hukkaa aikaamme. -Hyvä on.
Menkää.
Pääsen itse ulos. Pääsen aina!
Palaan uudessa valepuvussa. Parhaassani!
Olen ehkä häkissä, mutta olen yhä mahtava.
Kuulitteko?
Baudelairet?
Saanko edes peiton?
Ishmael?
-Hän lähti ja jätti kenkänsä. -Ja jalanjäljet.
Hyvä ajatus. Tutkitaan.
Ishmael varmaan hiippailee, kun uskoo kaikkien nukkuvan.
Hän pitää salaisuuksia lisäksemme koko yhdyskunnalta.
-Umpikuja. -Ehkä ei.
Mietin...
Reitti vie varmaan saaren toiselle puolelle.
Ishmael lähettää sinne kaiken vaarallisen.
Esineet ovat kai ajautuneet rantavallin yli.
Ishmael sanoi niitä vaarallisiksi ja lähetti ne tänne.
Ajattele, mitä näistä voisi keksiä.
Ja tutkia.
Ja kokata. Vai mitä, Sunny?
Sunny!
Talo puun sisällä.
Joku teki vedensuodattimen.
Friteerattua kalaa.
Joku luki kirjaa.
"Hahmo menneisyydestä rantautui.
Vangitsin hänet ennen kuin hän tunnisti minut.
Miksi minua ei sanota Ishiksi?"
"Muutkin huolestuttavat.
He ovat nuoria, mutta Baudelairet aiheuttavat ongelmia."
Lisäys. "Katso sivu 252."
-Näyttää... -Ei voi olla.
Kyllä, Baudelairet.
Se on äitinne käsialaa.
Miksi äiti kirjoitti kirjaan?
Koska vanhempanne asuivat tällä saarella.
Täälläkö? Tunsitko heidät?
-Kuka oikein olet? -Mielenkiintoinen kysymys.
Olin ennen rehtorina.
Monta vuotta sitten -
Vaaksavaaran valmistavassa koulussa.
Kuten useimmat koulut, se oli alirahoitettu.
Joka vuosi muutamalla lapsella oli sama pilke silmäkulmassa kuin sinulla.
Snicketeillä, Quagmireillä, kreivi Olafilla, vanhemmillanne.
Kun tapasin sellaisen lapsen,
värväsin heidät salajärjestöön.
-Minun järjestööni. -Perustit VPK:n.
Virallinen palokunta taistelee tulipaloja vastaan.
Kuvaannollisia tulipaloja vastaan pitää myös taistella.
Oppilaat olivat kiinnostuneita monista asioista.
Kirjallisuudesta, tieteestä, musiikista, teatterista, eläimistä ja ruoanlaitosta.
Mietin, mitä tapahtuisi, jos uteliaat ja kyvykkäät nuoret -
taistelisivat maailman tietämättömyyttä ja epäoikeudenmukaisuutta vastaan.
Maailma olisi hiljaisempi ja turvallisempi.
Jonkin aikaa se olikin, mutta se haihtui savuna ilmaan.
-Skisma. -Niin.
Voi yrittää taistella maailman ongelmia vastaan,
mutta ne ovat kuin vuorovesi.
Ne palaavat aina!
Skisman synnyttyä hylkäsin luomukseni ja tulin tänne maanpakoon.
Myöhemmin vanhempannekin tulivat.
He halusivat perustaa perheen turvassa. He rakensivat tämän talon,
kirjoittivat kirjaan, tekivät herkkuruokia -
ja rakensivat uskomattomia keksintöjä.
Sitten yhtenä päivänä -
he lähtivät.
Yritin varoittaa heitä. Sanoin, että kamaluudet odottivat heitä.
Päivän pilkunviilaaja ajautui tänne, ja luin tulipalosta.
Sain tietää kamaluuksista.
KARTANO TUHOUTUI
On melkein päätöksen päivä. Teidän pitää tehdä päätös.
Petin vanhempanne.
En voinut suojella heitä, mutta voin suojella teitä.
Juokaa juomaa.
Ajatelkaa asiaa.
Mitä mietit?
Olisivatpa vanhempamme täällä kirjoituksen sijasta.
Muistojen ja kirjoitusten ero on,
että sanojen vastaisesti muistot haalistuvat ajan myötä.
Ette varmaan muista, millaista oli olla pieni vauva,
kuten en itse muista,
millaista oli matkustaa raitiovaunussa päivällä -
salatunnelin sijasta keskellä yötä.
Jotkut muistot eivät haalistu,
ja ne ovat yleensä ihmisistä, jotka menetimme.
He ovat mukanamme kuten Beatricen kirjeet minulla,
mutta en koskaan enää juo hänen kanssaan jätskilimua -
tai laita hevosasua.
Hei?
Onko täällä ketään?
Huomio, yhdyskuntalaiset!
Päätöksen päivä on koittanut.
Haluaako joku lähteä saarelta?
Viisas päätös.
Päätöksen päivä on päättynyt!
-Eikä ole. -Koska päätimme lähteä.
Baudelairet, olette kiihtyneitä. Ottakaa juomaa.
Emme ota, älkääkä ottako tekään.
-Luimme siitä kirjasta. Se on opiaattia! -Ei siinä ole mitään väärää.
Ishmael kontrolloi teitä! Siksi ette muista elämää ennen saarta -
-ettekä halua lähteä! -Baudelairet ovat sekaisin.
Heitä janottaa.
Juokaa kookosjuomaa.
Ehdotan sitä voimakkaasti.
Haaksirikkoinen!
Hän on loukkaantunut.
Ja raskaana.
Kit!
Niin?
Kyllä.
Minä se olen, Kit Snicket.
Kuten näette, olen hyvin raskaana.
Etkä ole! Olet kreivi Olaf, lapsikin sen huomaa!
Olen haaksirikkoinen. Antakaa lahjoja.
Olet roisto, jonka vangitsimme.
-Tarvitsen lääkettä ja parasta viiniänne. -Se on Kit.
Älkää välittäkö lautan naisesta!
Kit!
Hän hengittää.
-Mitä tapahtui? -En tiedä.
Sidon nilkan. Hoida kreivi Olaf.
-Tosi paljon kirjoja. -En ole ikinä nähnyt niitä.
Petollinen nainen raahasi nämä kirjat yhdyskuntaanne,
jotta voisi aiheuttaa ongelmia.
Emme usko sitä!
-Ishmael. -Kuule.
Olen säädyllinen ihminen enkä ikinä arvaile sukupuolta.
Mutta yrität manipuloida minua.
Riisu tuo naurettava valepuku!
Sinä ensin, Ish.
Olet yhä mätä, Olaf.
Saat ottaa vastuun teoistasi.
Vain jos otat vastuun omistasi. Sait sisukkaan koulupojan -
uskomaan, että kirjat, runous ja opiskelu pitäisivät turvassa.
Eivät pitäneet.
Jokainen vanhempani joko tuotti minulle pettymyksen tai kuoli.
Tämä on loppu.
Vain sinulle. En tiedä, miten pääsit häkistä...
-Tiirikoin sen kalanruodolla. -Laitan sinut takaisin.
Etkä laita.
Olit oikeassa, Ish. Harppuuna ei ole uhka yhdyskunnalle.
Entä sukelluskypärä, jossa on myrkyllistä sientä?
Et kai tarkoita...
Aivan! Löysin medusan myseeliä.
Päästän sen irti saarelle,
jos et anna minulle kolmea orpoa ja kanoottia.
Orvot ehkä kapinoivat, mutta suojelen heitä yhä.
En anna heitä sinulle.
Miten aiot pysäyttää minut?
Tällä.
-Sunny? -Kit!
-Violet. -Rantauduit saarelle.
-Selviät kyllä. -Emme ehkä kukaan selviä.
Näin sukelluskypärän rantautuneen täynnä vaarallista sientä. Näetkö sen?
Tiedän, missä se on. Sunny, jää Kitin luo!
-Ei! -Älä ammu!
-Ammuit minua harppuunalla. -Sinä aloitit!
Sinä kirjaimellisesti aloitit!
Ihan sama! Itiöt ovat medusan myseeliä!
Medusan myseeliä?
Kurkussa tuntuu oudolta.
Niin. Outo tunne -
on myrkyllinen sieni, jonka tappavat itiöt tartuttavat teidät.
-Onko se tappavaa? -Piparjuurta!
-Ainoa parannuskeino! -Tai wasabia.
Saarella ei ole mausteita!
Tämä on lopullisen voittoni hetki!
Viimeinkin saan kaiken, mitä olen...
Olen ikinä...
En tahdo kuolla.
Tarvitsemme piparjuurta tai jotain vastaavaa!
Kurjakujalla on piparjuuritehdas.
Mennään sinne kanootilla.
-Ette ehdi ajoissa! -Kanootille!
-Työntäkää! -Entä jos ette selviä?
-Jos ehditte, levitätte sienen maailmalle. -Teet pahan virheen!
Ehkä.
Johtaminen on vanhemmuutta. Yritän pitää lapset turvassa.
Aina ei tiedä, mitä pitää tehdä.
Hyvästi, Baudelairet!
Hyvästi!
-He eivät selviä. -Pitää tehdä jotain.
Voitte aina tehdä yhden asian.
Voitte kuolla.
Ettekö tajua, Baudelairet?
Ettekö ymmärrä, että elämässä -
odotetaan, kunnes ne, jotka ovat satuttaneet,
kuolevat viimein?
Kit.
Baudelairet.
Kreivi Olaf vapautti medusan myseelin.
Emme epäonnistuneet vielä. Mitä hotellissa kävi?
-Onko sokerikko teillä? -Epäonnistuimme.
Sanoit sokerikon olevan avuksi. Mitä siinä on?
Sokeria.
-Sokeria? -Kasvihybridistä,
jonka VPK kehitti myseelin vastamyrkyksi.
-Eikö se ole piparjuuri? -Se parantaa.
Hybridi tekee immuuniksi.
Baudelairet, petin teidät. Sanoin palaavani hotelliin,
mutta näin hätäsignaalin kuumailma-asuntovaunusta.
Duncan ja Isadora.
-Missä he ovat? -Turvassako?
En tiedä.
Sukellusveneeseeni hyökättiin ennen kuin löysin heidät.
Olen pahoillani.
Mekin olemme.
Autoimme kreivi Olafia polttamaan hotellin.
Joskus pitää taistella tulella tulta vastaan.
Silloin maailma haihtuu savuna ilmaan.
Rehti sanoo niin.
Kertokaa, Baudelairet.
Onko hän turvassa?
Rehti on kuollut.
Vauvani ei näe isäänsä koskaan.
Tunnen sienen kurkussani.
Tunti ei ole kulunut. Klaus, jää Kitin luo.
Ei. Baudelairet,
pysykää yhdessä.
Odota, palaamme pian.
-Voin huonosti. -Melkein perillä.
Toivotaan, että vanhempamme käyttivät mausteita.
Etsitään piparjuurta tai jotain vastaavaa.
Wasabia tai koiruohoa!
-Näetkö mitään? -Ei piparjuurta eikä wasabia!
Tämä ei voi olla loppu, kun olemme lähellä kaikkea.
-Auttaisivatpa vanhempamme. -Ehkä voivatkin.
Ehkä he kirjoittivat toisesta vastamyrkystä.
Ei ole hakemistoa.
Eikä sisällysluetteloa.
-Emme ehdi lukea koko kirjaa. -Voiko kirjaa tutkia lukematta?
Sitä voi selailla.
Kirjan selailu ei vastaa sen lukemista -
samasta syystä kuin tv-ohjelman kelaaminen -
ei vastaa sen katsomista.
Kun selaa tarinaa, siitä saa oudon näkökulman,
joka on täynnä sekavia sanoja...
Hyvä, etten ole tuhatjalkainen!
...merkityksettömiä paljastuksia...
"Herra Poe tunnettiin taiteilijanimellään..."
...ja lisääntyvää epätoivoa lopun lähestyessä.
Sunny vapisee. Minun on vaikea hengittää.
Valitettavasti -
-etsintäni on tulokseton. -Odota.
Mutta joskus selatessa -
löytää etsimänsä.
Äidin käsialaa.
"Jos maailman petollisuus yltää rannoillemme,
loimme kasvihybridin taivasjuurten sisälle."
-Kit sanoi, että sitä on sokerikossa. -En tiedä, mitä taivasjuuret ovat.
En tajua vastausta.
Omena.
-Mitä sanoit? -"Omena."
Taivasjuuret... Juuret yllä.
Puun omenat. Parannuskeino on yllämme!
Emme voi kuolla tänne. Vanhempamme antoivat vastaukset tietämättään.
On ehkä myöhäistä.
Ehkä tämä on tarinamme loppu.
Näen varmaan harhoja sienten takia.
Näyttää Hirmumyrkylliseltä kyyltä.
Puraise.
Kitkerää.
Ensipuraisu maistuu muka parhaalta.
Parasta, mitä olen maistanut.
Selviät kyllä. Löysimme laimennuskeinon.
-Puraise. -En voi.
-On pakko. -En voi, se voi vahingoittaa vauvaa.
Tunnen hänen syntyvän pian.
Vesi nousee. Jos et poistu lautalta, ajelehdit pois.
En voi liikkua.
En ole vahva kuten te, Baudelairet.
Olen menettänyt liian monia. Vanhempani.
Veljeni.
-Rehdin. -Vauvasi tarvitsee sinua.
-Hänet pitää viedä rantaan. -Olemme myrkyn heikentämiä.
-Hän ei auttaisi. -Onko vaihtoehtoa?
Haemme apua.
Viimein kumarratte Olaf-maan kuningasta.
Älä pelleile. Tarvitsemme apua.
Minun apuaniko?
Kas vain.
Mitäs siihen sanotte?
-Puraise omenaa. Se laimentaa myrkkyä. -En tahdo kitkeriä hedelmiänne!
Olen menettänyt liikaa jatkaakseni.
Vanhempani, tosirakkauteni, kätyrini -
ja valtavan omaisuuden, jota en ansainnut.
Sinun pitää jatkaa.
Tee yksi hyvä asia, Olaf.
Olen tehnyt paljon hyvää.
-Hoidin kerran kolmea orpoa. -Itse teit meistä orpoja!
Niinkö luulette?
-Tiedämme sen. -Ette tiedä mitään.
Ole kiltti ja auta Kitiä.
Vauva syntyy. Hän voi kuolla!
Voiko Kit kuolla?
Anna se.
Näyttää pahalta.
Olen voinut pahemminkin.
No hei vaan.
Yäk.
Sinä.
Sanoinhan, että tekisin sen vielä kerran.
Olet paha ihminen.
Luuletko, että annan anteeksi yhden hyvän teon vuoksi?
En ole pyytänyt anteeksi.
Näytä silmäsi.
Yöllä on tuhat silmää, mutta päivällä vain yksi.
Silti kirkkaan maailman valo kuolee kuolevan auringon myötä.
Mielellä on tuhat silmää, mutta sydämellä vain yksi.
Silti koko elämän valo kuolee rakkauden päätyttyä.
En unohtanut sinua ikinä.
-Satutit ihmisiä. -Niin.
Ja ihmiset satuttivat minua.
Kaikki on ohi.
Mitä veljesi sanoikaan?
Ihminen antaa toiselle kurjuuden...
Joka syvenee rannikon lailla.
Häipykää niin varhain kuin voitte...
Älkääkä hankkiko lapsia.
Hän on poissa, Sunny.
Hän kuoli.
Kuten tiedätte, synnytys on melkoinen urakka naiselle.
Ei ole sattumaa, että urakka tarkoittaa vaikeaa tehtävää.
Se on tyttö.
Minkä nimen annat hänelle?
Annetaan hänelle äitinne nimi.
Halusin aina olla yhtä hyvä äiti kuin hän.
Tulet olemaan.
On liian myöhäistä.
Omena ei auta.
Vauvastani tulee orpo.
Luvatkaa, Baudelairet,
ettei hän jää yksin.
Hei, kaikki hyvin.
Kit!
Jää luoksemme!
Kit!
Älä mene!
Kit, älä jätä meitä!
Silmänne olivat todennäköisesti kiinni syntyessänne,
jotta jättäessänne äitinne kohdun turvan...
Tai merihevosena isänne ruskuaispussin.
...ette tunteneet ihmisiä, jotka suojelisivat teitä alkutaipaleella,
kun olitte pienempiä, herkempiä ja vaativampia kuin nyt.
Jos tietäisimme tulevaisuuden -
ja näkisimme kokemamme rikokset, typeryydet ja epäonnen,
jäisimme äitiemme kohtuihin,
eikä maailmassa olisi muita kuin raskaana olevia, ärtyneitä naisia.
Joka tapauksessa tarinamme alkavat pimeässä ja silmät kiinni.
Tarinamme päättyvät samoin,
kun sanomme viimeiset sanamme -
ennen kuin siirrymme taas pimeyteen -
ja hiljaisuuteen.
Violet.
Mitä teemme?
-Huolehditaan hänestä. -Miten?
"Kirjasto on saari tietämättömyyden merellä..."
"Varsinkin jos se on korkea ja ympäristö on tulvan alla."
Vanhempamme jättivät meille kirjan.
LYHYT HISTORIA
Aloitetaan alusta.
Sivu yksi.
"Lähdemme uudelle matkalle, jonka Bertrand halusi kirjoittaa ylös."
"Yhdessäkään kirjassa ei ole kaikkia tarinoita,
vaikka se olisi pitkä ja maailma pienenee jatkuvasti."
"Ehkä vuosien päästä uudet matkaajat löytävät tämän kirjan -
ja lukevat aiemmista ihmisistä..."
"Tarinoista, joita he kokivat..."
"Ja koko surkeiden sattumusten sarjasta."
14. LUKU
Viimeinen luku.
Beatricelle -
Olemme kuin toisensa ohittavat veneet yössä...
Varsinkin sinä.
Tänään rantavalli tulvii. Olemme tehneet päätöksemme.
Lähdemme saarelta veneellä, jonka Bertrand teki ja nimesi mukaani,
jotta pääsemme takaisin maailmalle ennen ensimmäisen lapsemme syntymää.
Tulimme kasvattamaan lapsemme turvassa, mutta emme voi suojella heitä ikuisesti.
Jos se on tyttö, nimeksi tulee Violet.
Jos poika, niin...
-Lemony. -Lemony?
-Aikoivatko he sanoa minua siksi? -Miksi nimi oli tärkeä?
-Tapasimme Lemonyn. -He eivät kertoneet hänestä.
He eivät kertoneet monista asioista.
Kakkua!
Oletko valmis? Yksi, kaksi, kolme...
Hyvää syntymäpäivää!
-Siitä on jo vuosi. -On outoa juhlia synttäreitä täällä.
Kerrotaanko synttäreistäsi sukellusveneessä?
Tai omistasi sellissä?
Siitä on vuosi. Rantavalli tulvii huomenna. Voisimme lähteä.
Minne menisimme?
Emme voi suojella häntä aina. Vanhempamme tiesivät sen.
Mitä löydämme, jos lähdemme?
Maailma on monimutkainen ja sekava paikka,
jossa on enemmän tarinoita kuin omistautunut ja yksinäinen tutkija löytää.
Tarinoita jaloista sisaruksista,
jotka selviävät tulipalosta ja kotkista päästäkseen taas yhteen.
Tai kahdesta sukellusveneen kapteenista, jotka etsivät kadonnutta isäpuolta.
Tässä kapteeni Vastakarva. Onko siellä joku?
Tai näyttelijäseurueesta, joka löytää täyttymyksensä.
Ainakin yhdeksi illaksi.
Kuulin jopa urheasta käärmeestä, joka ui kauas viemään omenan kanoottiin.
On vielä paljon asioita, joita ei tiedetä.
-Emme voi purjehtia Olafilla. - Alkuperäinen nimi on alla.
-Aivan. Sinun nimesi. -Se oli äidinkin.
Olemmeko valmiita tähän?
Jos odotamme sitä, se vie loppuelämämme.
Tule, Beatrice.
Mennään kotiin.
Joskus luku päättyy,
mutta tarina ei silti ole ohi.
Jotkut tarinat jatkuvat,
vaikka kertoja on jo lopettanut.
Vaikka se tuntuu oudolta, toivon yhä parasta,
vaikka se mielenkiintoisen postin tavoin -
saapuu vain harvoin.
Toisaalta kun seurataan 14. kerran motellihuoneeseen,
se ei ehkä ole poliisi tai eloonjäänyt vihollinen.
Se voi olla sukulainen,
jolla -
on kutsu kuulemaan tarinaa.
Ja jätskilimsaa.
Herra Snicket?
Olen siskontyttärenne Beatrice Baudelaire.
Toinen.
Tahdotko kuulla tarinan perheestämme?
Pitäisin siitä kovasti.
Kuten tiedät, Violet, Klaus ja Sunny Baudelaire olivat fiksuja.
Charmikkaita ja nokkelia.
-Ja kivannäköisiä. -Kivannäköisiä.
He asuivat vanhempiensa kanssa kartanossa.
Tunnetko tarinan?
Osittain.
-Tiedätkö merirosvoista? -Merirosvoista?
Suomalaisista naismerirosvoista. Lähdimme saarelta -
ennen kolmatta matkaa Brinyn rannalle.
Violet oli sitonut hiukset ohjausmekanismin keksimiseksi,
ja Klaus tutki vuorovesikarttoja.
Sunny teki papu-mangosalaattia -
ja sanoi: "Kautta partani!"
Tekstitys: Petri Nauha