EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Titta bort, titta bort
Programmet sabbar kvällen Och livet i din borg
Varje avsnitt bjuder dig på massor utav sorg
Så titta bort
Titta bort, titta bort
Baudelaires de flyter runt Långt bortom våran blick
Olaf sitter bakom dem Med svampen och ett trick
Historien slutar tragiskt här På havets stilla våg
Jag ber er nu, jag ber er Titta bort, glöm vad ni såg
Så titta bort
Titta bort
Det är bara skräck och fasa
Obehag och hemskt ståhej
Fråga vem som helst "Ska jag se på?"
De svarar dig
Titta bort
Titta bort, titta bort
SLUTET
Titta bort, titta bort
Till Beatrice -
Jag älskar, du förgås,
Världen är i en psykos.
Vartåt, unga dam?
Hotell Denouement, tack.
Hotell Denouement brann ner för länge sedan.
-Det är bara aska. Varför vill du dit? -Jag letar efter någon.
Jag hoppas du hittar dem, fröken...
Baudelaire.
Du har kanske märkt att man lättare vänjer sig vid glädje än förtvivlan.
13:e gången du dricker root beer float är inte lika bra som första,
eftersom du vant dig vid smaken av vaniljglass blandat med root beer.
Men den trettonde gången du märker att någon förföljer dig,
är din förtvivlan större än första gången,
eftersom du varit på flykt i åratal och är utmattad.
SISTA NUMRET! TIDNINGEN DRAS IN PGA FALSKA NYHETER!
Jag heter Lemony Snicket.
Jag har varit på flykt i åratal och är utmattad.
Jag var med i en hemlig organisation,
med mina vänner, mina syskon och kvinnan jag älskade.
Nu är de alla, liksom organisationen, borta,
och jag dricker root beer float ensam
medan jag skriver ner det sorgliga fallet med Baudelairebarnen.
Men nu har fallet svalnat.
Jag vet inte vart Baudelaires åkte
när de seglade ifrån det brinnande hotellet för länge sedan.
Jag vet inte heller vad det blivit av dem.
Jag vet bara att i den här berättelsen...
...finns inga lyckliga slut.
Och i det avseendet...
...är jag rädd att Baudelairebarnen och jag sitter i samma båt.
Jag har segrat!
Jag har bränt ner hotell Denouement, krossat FBK en gång för alla
och Baudelairebarnen är äntligen i mina klor!
Äntligen är deras förmögenhet min!
-Du säger det. -Jag tror jag ska köpa en ny bil.
Något med stor motor,
så jag kan köra för fort och köra på andra bilar utan förvarning.
Föräldralösa barn, styr mot närmsta bilhandel!
Vi kan inte styra. Vinden mojnade och vi orkar inte ro.
Lathet är ingen ursäkt. Ni är de sämsta hantlangare jag någonsin haft.
-Vi är inte hantlangare! -Vad finns det att äta?
-Nöt? -Kalla mig inte nöt!
Ni glömmer vem som är kapten.
Om ni inte gör precis som jag säger,
öppnar jag dykarhjälmen och då kommer ni att ångra er.
-Medusas mycel förgiftar oss allihop. -Vi sitter i samma båt.
Ni tror ni är så smarta. Men ända sedan era föräldrar dog, har ni bara klagat.
Men medan ni har varit gnälliga och värdelösa, har jag tänkt ut en plan.
Vi behöver inte sitta fast här mitt på havet
i Carmelita Två, därför att jag...
...ska döpa om den till Olaf!
Jag minns tidvattenstabellerna och kan sätta kurs mot stan.
Jag kan göra en kompass av en metallbit och en nål.
Vad gör vi åt Olaf?
Knuffa.
Vi kan inte styra båten, men vi kan styra våra handlingar. Ingen knuffas överbord.
Inte ens Olaf? Ingen går säker med honom här.
En hemsk handling.
Också mot en hemsk person.
Har vi nåt val?
Tja...
Där ser man.
Tidvattnet verkar ha vänt, en storm är i antågande.
Jag menade bildligt talat.
Bokstavligt talat!
PLATSER DÄR BAUDELAIRES KAN VARA:
GLASSBAREN
HAVETS BOTTEN
Klaus?
Klaus!
-Sunny! -Vi är här.
Vi är okej. Vi överlevde stormen.
Tror jag.
Var är vi?
På en sandbank på en ö omgiven av ett ringrev. Stormen måste ha lyft oss hit.
Det var mycket som spolades hit.
Vi behövde inte kasta honom överbord.
-Är han...? -Han ser så fridfull ut.
-Ge mig kaffe! Jobbig natt... -Vi är på en ö. Det finns inget kaffe.
Var inte fånig, det står en espressomaskin bredvid flickan i kåpa.
Skeppsbrutna!
Var inte rädd. Jag är Violet, det här är mina syskon Klaus och Sunny.
-Vad heter du? -Fredag.
Fint namn. Är du också skeppsbruten?
Jag bor här på ön.
Jag har upptäckt en ö!
-Den ska heta Olafland. -Du kan inte upptäcka en bebodd ö.
De kommer att tillbe mig som sin kung! Buga för mig, Fredag!
Nej tack. Vår koloni är ingen monarki.
Inte ännu.
-Kan vi gå till kolonin? -Er vän också?
-Han är inte vår vän. -De är mina undersåtar.
-För mig till din ledare. -Vår facilitator lär inte bli överlycklig.
Det är stormstädardag. Efter en storm tar vi allt ilandflutet vrakgods till Ishmael.
-Ishmael? -Han avgör vad som ska sparas och slängas.
Vad hittade du efter stormen, Alonso?
Den här fågelburen. Den är stor, antagligen för stora fåglar, som örnar.
Vi har inga fåglar på ön, så jag vet inte om vi har nytta av den.
Om jag var du, skulle jag slänga den.
Men jag tvingar dig inte. Vem mer har hittat något?
Ska det här vara en koloni? Ett gäng jutsor!
-Du menar jurtor. Och de är tält. -Det verkar inte ha vält.
-Ett dragspel. -En staty av ett havsmonster.
Några skeppsbrutna!
-Det här är Ishmael, vår facilitator. -Kalla mig Ish.
-Violet Baudelaire med syskon. -Och han är ett hot mot alla!
Du!
Jag mutar in den här ön och de här barnen
i greve Olafs namn.
Kliv ner från min tron.
Helst inte. Jag känner inte till greve Olaf.
Alla som inte är skäggiga tokstollar på en öde ö,
vet att greve Olaf är välkänd i teaterkretsar.
Nu när du säger det,
så såg jag namnet i en recension som spolades i land.
Han kallades amatör.
-Lögn. -Tråkig skrytmåns.
-Förtal. -En struttande klåpare vars värsta brott
inte ens är hans mord, mordbränder och barnarov,
utan arrogansen att spela en roll som han var okvalificerad för.
Ärekränkning!
-Pinsamt oövertygande. -Småaktigt!
Och flera decennier för gammal.
Hördu du!
Du är kanske högsta hönset på den här sjabbiga ön,
men det är jag som har harpungeväret.
-Just nu. -Just nu?
Skjut mig om du vill.
-Gärna. -Du kan inte skjuta alla här.
Vad ska ett gäng hippies i morgonrock göra?
-Hantlangare! -Alla dina hantlangare har övergivit dig.
Just det!
Ska vi kompromissa? Du behåller ön, jag tar barnen. Nehej...
Alonso, hämta fågelburen.
Vi har nog användning för den trots allt.
Vad för slags monster trycker in någon i en fågelbur?
Vad tittar du på, din pyssling?
Karma.
Ta honom till ringrevet. Vi har inget till övers för rötägg.
Rötägg?
Vänta! Ni kan inte låta dem föra bort mig!
Jag som känner till hemligheter...
Så hur blev tre barn skeppsbrutna med en sådan man?
-En lång historia. -Extremt lång.
Tre årstider.
-Det är inte över. Vi måste tillbaka. -Går det?
Det beror på hur man ser på saken.
Ringrevet skyddar oss från oväder,
och att segla över de vassa stenarna är nästan omöjligt.
-Vi är strandsatta. -Nja.
En gång om året stiger tidvattnet tillräckligt för att få iväg en båt
över revets lägsta punkt.
Det är beslutsdagen, och den råkar inträffa i morgon.
Vi har en utriggare, den här kanoten, som väntar på den som vill åka.
Men ingen åker.
Där är vår fårflock, också skeppsbrutna.
-Märklig färg på får. -Vanlig på flamingos.
Precis som flamingos, lever fåren på räkor,
som ger deras ull den unika korallfärgen. Samma som på våra kåpor och tält.
Alla är lyckliga.
Det är trevligt.
Ni måste vara trötta. Vi ska ordna nya kläder. Ni har tur. Alonso lagar...
Ceviche!
Det är rå fisk marinerad i citrus och kryddor.
Ja. Men vi har inga citrusfrukter eller kryddor, så det är bara rå fisk.
-Shishkebab? -Hon undrar varför ni inte gör eld.
-Mintgelé? -Eller äter fåren.
Hon är väldigt matintresserad.
Eld är en av de farligaste sakerna i världen.
Vi håller helt med.
Hur har så många hamnat här?
Jag var på kryssning när jag väntade Fredag. Vi körde på ett isberg.
-Jag hamnade i en storm. -Sjöko-olycka.
Saknar ni inte era liv?
Jag minns knappt mitt gamla liv. Det är suddigt, som en dröm.
Vi har ett motto här på ön:
"Glöm dina bekymmer."
Något att dricka?
Det är jäst kokosnötsaft.
Jag tror inte vi gillar det. Måste vi?
Jag tvingar ingen. Men vi har inget sötvatten,
så ni kan dö av uttorkning om ni inte dricker det.
-Ishmael... -Kalla mig Ish.
Är vi helt säkra från greve Olaf här?
-Han kan fly och ta harpunen, eller... -Något värre.
Svamp.
Oroa er inte.
Vi skickar allt farligt till andra sidan ön där det inte skadar någon.
Och greve Olafs bur står vid ringrevet.
I morgon när den översvämmas så drunknar han.
Det är väl grymt?
Det beror på hur man ser på saken.
Skönt.
Sköna kläder, men oskönt att låta Olaf drunkna.
-Det är inte vi. -Vi hindrar det inte.
Om han är borta kan vi åka vart vi vill. Vi har varit på flykt länge, jag är trött.
Ishmael sa: "Glöm dina bekymmer." Det är kanske dags.
Smaklös ceviche är inte den bästa måltiden.
Vänta bara tills ni ätit fisk direkt ur havet!
Har ni funderat på vattenfiltrering?
Filter-vadå?
Filtrering separerar saltvatten i sötvatten och salt.
Då kan ni dricka annat än kokosnötsaft och krydda maten med salt.
Bra idé.
För våra nyaste skeppsbrutna, de föräldralösa Baudelaires!
För Baudelaires!
Jag föreslår att vi går i säng och får en god natts sömn innan beslutsdagen.
Jag känner att ett oväder är på väg.
Oväder kommer plötsligt här.
Violet, kan du stanna?
Du hade en idé, en uppfinning.
Vattenfiltrering, ganska lätt. Jag kan bygga det av allt vrakgods.
Våra magar kanske inte tål sötvatten efter att bara ha druckit kokossaft?
Tänk om vi börjar bråka om vad vi ska dricka?
Gjorde jag något fel?
Folk här hade jobbiga liv innan de hittade ön.
De stannar för tryggheten, och litar på mig för det.
-Bara en idé. -Ja, men idéer leder till fler idéer
och diskussioner, som leder till splittring.
Kom ihåg hur ni hamnade här till en början.
Rör inte om i grytan.
Det betyder gör inget som kan orsaka trubbel.
-Ishmael är trubbel. Vi måste härifrån. -Och åka vart?
Vi har inget hem som väntar. Inget hem alls.
Vill du bo här utan böcker och uppfinningar?
Jag vet inte.
Jag försöker komma ihåg vårt gamla liv, men det är suddigt.
-Det är normalt att minnen bleknar. -Jag minns knappt hur de såg ut.
Och varför hade de hemligheter?
Allt som händer oss är deras fel! Deras fel att vi är...
...föräldralösa.
-Ishmael kallade oss föräldralösa. -Vi sa aldrig att de var döda.
-Ishmael döljer något. Men vad? -Han säger inget.
Men vi vet nån som kan göra det.
Jag sa "Ser man på."
Jag visste att er irriterande nyfikenhet skulle föra er hit.
-Tog ni med en daiquiri? -Vi tog med ceviche.
Det är bara kall, rå fisk!
Ett fiskben? Vill ni döda mig? Imponerande.
Du sa att du vet något om Ishmael.
Du är inte så dum som du ser ut, men det vore omöjligt.
Jag kände inte igen honom först, med det löjliga skägget.
Men han kände igen mig och låste in mig så att jag inte avslöjar hans hemligheter.
Vilka hemligheter?
Släpp ut mig så berättar jag kanske.
Berätta, så släpper vi kanske ut dig.
-Släpp ut mig först. -Berätta först.
-Släpp ut mig! -Ishmael låter dig drunkna!
-Berätta, annars dör du! -Klart att jag dör!
Så funkar världen, Baudelaires!
Alla springer runt med hemligheter och planer.
De försöker överlista varandra och sedan dör de.
Ishmael har låst in mig här,
men släpp ut mig så kan jag överlista honom
och då kan ni bli mina hantlangare.
Vi tar båten och seglar tillbaka till där det händer!
Vi vill inte vara dina hantlangare. Kom, det här är slöseri med tid.
Visst, gå bara.
Jag tar mig ut själv! Det gör jag alltid!
Sen återvänder jag med en ny förklädnad! Den bästa hittills!
Jag må sitta i en bur, Baudelaires, men klarar mig alltid! Hör ni det?
Baudelaires?
Kan jag få en filt?
Ishmael?
-Han är borta. Han har lämnat skorna. -Och fotspår.
Bra idé. Vi undersöker.
Ishmael smyger nog ut när han tror att alla sover.
Han har inte bara hemlisar för oss, utan för hela kolonin.
-Återvändsgränd. -Kanske inte.
Jag undrar...
Gången leder till andra sidan ön.
Det är dit han skickar allt farligt.
Allt det här måste ha spolats upp.
Ishmael sa att det var farligt och skickade hit det.
Tänk vad man kan uppfinna med det här.
Och forska.
Och laga mat. Eller hur, Sunny?
Sunny!
-Ett hus inuti ett träd. -Någon har byggt vattenfiltrering.
Munkar.
Någon har läst en bok. "En figur från det förflutna spolades i land.
Jag övertalade de andra att låsa in honom. Undrar varför ingen kallar mig Ish?
"De andra oroar mig. Jag har aldrig känt en Baudelaire som inte rört om i grytan."
En anteckning: "Se sidan 252."
-Ser ut som... -Omöjligt.
Ja, Baudelaires.
Det är er mammas handstil.
Varför finns den i boken?
Eftersom, Baudelaires, era föräldrar bodde på ön.
Bodde de här? Kände du dem?
-Vem är du? -En intressant fråga.
Jag var skolrektor.
Det är många år sedan, på Prufrocks förberedande skola.
Som de flesta skolor var den underfinansierad.
Men varje år fanns det några få barn
med samma gnista i ögonen som ni har.
Snickets. Quagmires. Greve Olaf. Era föräldrar.
När jag mötte sådana barn
värvade jag dem till en hemlig organisation.
-Min organisation. -Du grundade FBK.
När en brand utbryter släcker brandkåren den.
Men bildliga bränder behöver också släckas.
Mina elever var intresserade av så mycket: litteratur, vetenskap, musik, teater,
djurs beteenden, matlagning.
Och jag tänkte, tänk om en grupp nyfikna unga personer samlades
för att stå upp mot okunnighet och orättvisa i världen?
Vi kunde göra den lugnare och tryggare.
Under en tid gjorde vi det. Sedan gick det upp i rök.
-Splittringen. -Ja.
Man kan försöka bekämpa världens bekymmer,
men bekymmer är som tidvattnet.
De kommer alltid tillbaka.
När splittringen skedde, övergav jag min skapelse och for hit för att leva i exil.
Senare kom era föräldrar också hit. De ville bilda familj på en trygg plats.
De byggde det här, skrev i den där boken, lagade utsökta måltider
och byggde de mest fantastiska uppfinningar.
Och en dag...
...åkte de iväg.
Jag varnade dem. Jag sa att hemska saker väntade ute i världen.
När tidningen spolades upp och jag läste om branden...
...visste jag att hemskheterna hade skett.
Snart beslutsdag, ni har ett beslut att fatta.
Jag svek era föräldrar. Jag kunde inte skydda dem, men jag kan skydda deras barn.
Drick saften.
Och tänk på saken.
Vad tänker du på?
Om ändå våra föräldrar var här, inte bara deras handskrift.
Skillnaden mellan minnet av någon och deras handskrift,
är att minnen, till skillnad från ord skrivna i bläck, bleknar med tiden.
Du minns troligen inte längre hur det var att vara bebis,
och jag minns inte längre hur det var att åka spårvagn mitt på dagen
istället för i en hemlig tunnel mitt i natten.
Men vissa minnen bleknar aldrig,
och det är ofta minnen av personer vi förlorat.
Vi bär dem med oss, som jag bär med mig breven jag fick från Beatrice,
som jag aldrig kommer att dela en root beer float eller en hästkostym med igen.
Hallå?
Är det någon här?
Hör upp, kolonisatörer!
Ännu en beslutsdag är här.
Vill någon lämna ön?
Klokt beslut.
Beslutsdagen är slut!
-Den är inte över än. -Vi vill åka.
Ni verkar uppjagade. Drick lite saft.
Nej. Det borde inte ni heller göra! Vi läste om det, det är en opiat!
-Inget fel med opium för folket. -Han vill styra er!
Det är därför ni inte minns era tidigare liv. Därför vill ingen åka!
Baudelaires är förvirrade.
Uppenbarligen uttorkade.
Jag föreslår att ni dricker lite juice.
Jag föreslår det verkligen.
Skeppsbruten!
Hon verkar vara skadad. Och väldigt gravid.
-Kit! -Ja?
Ja.
Det är jag, Kit Snicket.
Som ni ser är jag väldigt gravid.
Nej! Du är greve Olaf! Alla ser det.
Jag är skeppsbruten, välkomna mig.
Du är inte skeppsbruten. Du är en skurk.
-Jag behöver medicin och vin. -Det är Kit.
Bry er inte om kvinnan på flotten!
Kit!
Hon andas.
-Vad har hänt? -Vet inte.
Jag lindar vristen, du tar hand om Olaf.
-Aldrig sett så många böcker. -Aldrig sett böcker.
Den förrädiska kvinnan har dragit hit böcker
för att skapa problem för er öbor.
Vi går inte på det!
-Ishmael. -Hördu.
Jag har inga förutfattade meningar om någons kön.
Men du försöker manipulera min anständighet.
Så ta av dig den löjliga förklädnaden!
Du först, Ish.
Du är fortfarande rutten, Olaf.
Ta ansvar för dina handlingar.
Bara om du tar ansvar för dina.
Du fick en morsk skolpojke att tro att böcker och utbildning skulle ge trygghet.
Det gjorde det inte.
Alla föräldrafigurer jag haft, har svikit mig eller dött.
Det här är slutet.
Bara för dig. Jag vet inte hur du tog dig ut...
-Med ett fiskben. -Jag ska låsa in dig igen.
Det tror jag inte.
Du hade rätt, Ish, en harpun är inget hot mot en koloni.
Men vad säger du om en dykarhjälm fylld med världens farligaste svamp?
Du menar väl inte...
Just det!
Jag hittade Medusas mycel och jag ska släppa ut det på ön
om du inte ger mig barnen och kanoten.
Barnen må vara upproriska, men de står under mitt beskydd. Du får inte ta dem.
-Hur ska du hindra mig? -Med det här.
-Sunny? -Kit!
-Violet. -Du är på en ö. Allt blir bra.
Det är tyvärr långtifrån bra. Jag såg en hjälm full med farlig svamp. Ser ni den?
Jag tror jag vet var den är. Sunny, stanna hos Kit.
-Nej! -Skjut inte!
Du harpunerade mig.
Du började!
Du började bokstavligt talat.
Det spelar ingen roll vem som började! Det är Medusas mycel.
Medusas mycel?
Jag känner något i halsen.
Ja. Den konstiga känslan
är en giftig svamp som infekterar er med sina dödliga sporer.
-Är den dödlig? -Enda botemedlet är pepparrot!
-Eller wasabi. -Det finns inga kryddor på ön!
Detta är min slutgiltiga seger!
Äntligen har jag allt jag någonsin...
...någonsin...
-Jag vill inte dö. -Vi behöver pepparrot eller nåt liknande!
Pepparrotsfabriken på Usla vägen. Vi kan segla dit och bli räddade!
-Ni hinner inte dit i tid! -Mot utriggaren!
-Skjut på! -Tänk om ni inte når fram?
Lyckas ni så sprids svampen till hela världen!
Det är ett misstag!
Kanske det.
Att vara ledare är som att vara förälder. Man vill skydda barnen.
Men man vet inte alltid vad man gör.
Farväl, Baudelaires!
Farväl!
-De klarar det inte. -Vad kan vi göra?
Det finns alltid en sak man kan göra.
Man kan dö.
Förstår ni inte, Baudelaires?
Förstår ni inte att så mycket av livet
består av att vänta på att folk som sårat en
äntligen, äntligen ska dö?
Kit.
Baudelaires.
Vi kunde inte hindra att mycelet släpptes ut.
Vi har inte misslyckats än. Vad hände på hotellet?
-Har ni sockerskålen? -Vi misslyckades.
Du sa att den kan hjälpa oss. Vad finns i den?
Socker.
-Socker? -Från en botanisk hybrid
som FBK utvecklade som skydd mot Medusas mycel.
-Jag trodde det var pepparrot. -Pepparrot botar.
Hybriden vaccinerar.
Baudelaires, jag svek er. Jag skulle ju komma till hotellet.
Men jag såg en signal från en luftballongshusvagn.
-Duncan och Isadora. -Var är de?
-Är de okej? -Jag vet inte.
Min ubåt angreps innan jag nådde dem.
Jag är så ledsen.
Vi är också ledsna. Vi hjälpte greve Olaf bränna ner hotellet.
-Ibland måste man bekämpa eld med eld. -Om man gör det, går världen upp i rök.
Så säger Dewey.
Säg mig, Baudelaires.
Är han okej?
Dewey är död.
Min bebis får aldrig träffa sin pappa.
Jag känner svampen i halsen.
Timmen har inte gått ännu. Stanna hos Kit.
Nej. Baudelaires...
...håll ihop.
Håll ut. Vi är snart tillbaka.
-Jag mår inte så bra. -Snart framme.
Hoppas våra föräldrar använde kryddor.
Vi måste hitta pepparrot eller något liknande.
Wasabi, malört!
-Hittar du något? -Ingen pepparrot. Ingen wasabi.
-Det kan inte vara slutet. -Om bara våra föräldrar kunde hjälpa.
Det kanske de kan. De kanske skrev ner ett annat motgift.
Inget register.
Ingen innehållsförteckning. Vi har inte tid att läsa allt.
-Finns det nåt annat sätt än att läsa den? -Vi kan skumma.
Att skumma genom en bok är inte som att läsa den,
på samma sätt som snabbspolning genom tv-underhållning
inte är som att titta.
Men när man skummar genom en berättelse, blir den märklig,
full av förvirrande uttryck...
Jag är ingen tusenfoting!
Avslöjanden utan kontext...
"Herr Poe hade ett artistnamn."
Ökande desperation när slutet närmar sig.
Sunny skakar och jag har svårt att andas.
Tyvärr...
-...är mitt sökande fruktlöst. -Vänta.
Men ibland när man skummar,
hittar man det man söker.
Det är mammas handstil: "Om omvärldens förräderi når vår kust,
är hybriden återskapad i det tuberösa grenverket."
Det var det Kit sa finns i sockerskålen.
Vad är "tuberöst grenverk"? Vi har svaret men förstår det inte.
Äpple.
-Vad sa du? -Hon sa äpple.
Det är rötterna ovanför!
Äpplena på trädet. Botemedlet är rakt ovanför!
Vi kan inte dö här. Våra föräldrar gav oss svaren här utan att veta det.
Det är kanske för sent.
Det är kanske slutet på berättelsen.
Svampen ger mig hallucinationer.
Det ser ut som en jättedödlig giftorm.
Tugga.
Det är bittert.
Den första tuggan av äpplet ska vara godast.
Godast någonsin.
Du kommer bli frisk. Vi kunde späda ut giftet.
-Ta en tugga. -Jag kan inte.
-Du måste, du är sjuk. -Kan inte, det skadar bebisen.
Hon kommer snart.
Vattnet stiger. Du flyter iväg om du inte tar dig ner!
Jag kan inte röra mig.
Jag är inte stark som ni. Jag har...
...förlorat för många. Mina föräldrar.
Mina bröder.
-Dewey. -Ditt barn behöver dig.
-Hon måste i land. -Vi är för svaga.
-Han hjälper oss aldrig. -Har vi nåt val?
Vi hämtar hjälp.
Äntligen bugar ni för kungen av Olafland.
-Inget trams nu. Vi behöver din hjälp. -Min hjälp?
Där ser man.
Gillar ni äpplena?
Ta en tugga, det späder ut giftet.
Jag vill inte ha er bittra frukt! Jag har förlorat för mycket.
Föräldrar, min kärlek, mina hantlangare,
en enorm förmögenhet som inte var min.
Du måste kämpa på. Gör en bra sak i ditt liv, Olaf.
Jag har gjort en massa bra saker i mitt liv.
Jag tog hand om tre barn.
Det var du som gjorde oss föräldralösa!
Tror ni att det är så?
-Vi vet det. -Ni vet ingenting.
Snälla. Du måste hjälpa Kit.
Hennes bebis kommer. Hon kan dö!
Kit... kan dö?
Ge mig det där.
Det ser illa ut.
Jag har mått sämre.
Hej, hej, hej.
Urk.
Du.
Jag sa att jag skulle göra det en sista gång.
Du är en ond man.
Tror du att en god handling får mig att förlåta dina brister?
Jag har inte bett om ursäkt.
Får jag se dina ögon.
Natten har tusen ögon dagen endast ett
Dock hela världens ljus dör bort när solen var dag dör
Sinnet har tusen ögon hjärtat endast ett
Ändå dör ett helt livs ljus när kärleken gjort reträtt
Jag glömde dig aldrig.
-Du sårar människor. -Ja.
Och människor sårar mig.
Det är över nu.
Vad var det din bror brukade säga?
Människor ger elände till människor...
Det djupnar som havsbotten.
Ta er ut så snabbt ni kan...
Och skaffa inga barn.
Han är borta, Sunny.
Han är död.
Du vet säkert att "värkar" är ett ord för processen när en kvinna föder.
Det är ingen slump att det också betyder "något som gör ont".
En flicka.
Vad ska hon heta?
Hon kan få er mammas namn.
Jag ville alltid bli en lika bra mamma som hon.
Det blir du.
Det är för sent.
Äpplet hjälper inte.
Min bebis kommer att bli föräldralös.
Lova mig, Baudelaires...
Lova att hon inte blir ensam.
Så ja... Jag vet.
Kit!
Stanna här!
Kit!
Försvinn inte.
Kit!
Lämna oss inte!
Dina ögon var troligen slutna när du föddes,
så att du, när du lämnade livmoderns trygghet,
eller om du är en sjöhäst, din pappas äggsäck,
inte ännu kände de människor som skulle skydda dig i början av ditt liv,
när du var ännu mindre och ömtåligare och krävande än du är nu.
Om vi kunde se in i framtiden och se de galenskaper och motgångar som väntade,
skulle vi kanske stanna i livmodern.
Världen skulle befolkas av en massa griniga gravida kvinnor.
Hur som helst, allas vår historia började i mörker, med slutna ögon.
Och allas vår historia slutar likadant,
när vi yttrar våra sista ord...
...innan vi glider in i mörker...
...och tystnad.
Violet...
-Vad ska vi göra? -Vi tar hand om henne.
Hur?
"Ett bibliotek är en ö i okunnighetens hav..."
"Särskilt om biblioteket är högt och omgivningen översvämmad."
Våra föräldrar lämnade den här till oss. Vi kan börja från början.
Sidan ett:
"Vi ger oss ut på en ny resa, Bertrand vill att vi skriver ner den här."
"Vi vet att ingen bok kan innehålla alla historier,
även om boken är lång och världen verkar krympa."
"Men om många år kanske andra resande hittar boken
och läser om dem som kom före..."
"Berättelserna de lämnade efter sig..."
"Och hela den här räckan av olycksaliga händelser."
Kapitel fjorton
Sista kapitlet.
Till Beatrice -
Vi är som skepp som möts i natten -
Särskilt du.
Idag översvämmas revet och vi har fattat ett beslut.
Vi ska lämna ön i en båt som Bertrand döpt efter mig,
för att återvända till världen innan vårt första barn föds.
Vi ville bilda familj på en trygg plats,
men inser att vi inte kan skydda dem för evigt.
Är det en flicka får hon heta Violet.
Är det en pojke...
Lemony.
-Tänkte de kalla dig Lemony? -Undrar varför det var viktigt.
-Vi mötte en Lemony. -De berättade inte om honom.
Det var mycket de inte berättade.
Tårta!
Redo?
Ett, två, tre...
-Grattis på födelsedagen! -Grattis!
-Det har gått ett år. -Märklig plats att fira sin ettårsdag på.
-Berätta om din födelsedag på en ubåt. -Eller din i fängelset.
Ett år har gått. Revet översvämmas imorgon.
-Vår chans att åka. -Men vart?
Vi kan inte skydda henne jämt. Våra föräldrar visste det.
Vad hittar vi om vi åker?
Världen är komplicerad och förvirrande, med fler historier
än ens en väldigt engagerad, väldigt ensam forskare kan hitta.
Berättelser om ädla syskon som överlever eld och örnar och slutligen återförenas.
Eller om två ubåtskaptener fast beslutna att hitta sin styvfar.
Aj aj! Det är kapten Motvalls! Är det någon där?
Om en skådespelartrupp som finner tillfredsställelse.
Åtminstone för en kväll.
Till och med en modig orm som simmade långt för att bära ett äpple till en båt.
Men vissa saker är förstås fortfarande okända.
-Men båten kan inte heta Olaf. -Originalnamnet står nog där under.
-Just det. Det är ditt namn. -Och vår mammas.
Är vi redo för det här?
Om vi väntar tills vi är redo, får vi vänta hela livet.
Kom, Beatrice.
Nu åker vi hem.
Ibland avslutas ett kapitel,
men det betyder inte att berättelsen är slut.
Vissa berättelser fortsätter även efter att berättaren slutat berätta.
Det kan låta märkligt, men jag hoppas på det bästa,
även om det bästa, som ett intressant brev, så sällan dyker upp.
Men, den fjortonde gången du förföljs till ditt hotellrum,
är det kanske inte polisen eller överlevande fiender. Det...
...kan vara en släkting...
...med...
...en inbjudan att dela en berättelse.
Och en root beer float.
Mr Snicket?
Jag är er systerdotter. Beatrice Baudelaire... den andra.
Vill du höra en historia om vår familj?
Väldigt gärna.
Som du vet var Violet, Klaus och Sunny intelligenta barn...
Charmiga och påhittiga med...
Trevliga anletsdrag.
De bodde med sina föräldrar i en stor stad.
Har du hört den?
Delvis.
-Har du hört om piraterna? -Pirater?
Finska tjejpirater. Det var när vi lämnat ön, innan tredje resan till Saltstranden.
Violet skulle uppfinna en styrmekanism och Klaus studerade tabeller
när Sunny tittade upp från salladen hon tillagade och sa: "Darra månde mina ben!"
Undertexter: Lisbeth Pekkari