ЦЕЙ СЕРІАЛ — ДРАМАТИЗАЦІЯ ПЕВНИХ ФАКТІВ І ПОДІЙ.
НАЗВИ Й ПОДІЇ ЗМІНЕНО.
Туманно, кондиціонер, фанат, хворий, Монополія, гранат, чебрець, Йом-Кіпур,
місячні, співаки, стендап-коміки,
мінети, мілфи, Гітлер, португальці, Олімпіада, Паралімпіада…
Мілфи роблять мінети, туманно, кондиціонер, фанат,
хворий, Монополія, гранат, чебрець, метилфенідат, школа, Ігор.
Ігорю, ти серйозно?
Лиса голова.
Тато покинув, мама годує, курячи, я випускаю дим із соска, отак…
Маю малий, та худий стручок.
Пішов до школи, усі сиділи на метилфенідаті.
Я сидів на ньому все дитинство.
«Не можу зосередитися» — вигадка.
Метилфенідат — наркотик. «Нудно» — не вигадка.
Хтось каже: «Йой, не можу битися»?
Без метилфенідату я сіяв хаос у класі. Руйнація, хаос…
Різниця фундаментальна.
«Хаос» — це коли немає вибору, у тебе травма…
Істерики. У мене стріляли дротиками з метилфенідатом.
Я приймав метилфенідат, на перерві він вставляв, і я не повертався.
Я сидів цілими днями й чарувався охоронцем.
Він розповідав мені історії, які я не…
Не уявляю, як витримував їх у третьому класі.
Він казав: «У Росії я вбивав трансвеститів».
Серйозно? Ігорю, ти серйозно?
Ігорю, серйозно?
Але він розповідав мені й банальні історії.
«Знаєш, що я мав каре?»
«Га?»
«Я розповідав, що мав каре?»
«Га?»
«Я мав каре. Як же мені бракує його».
Я був голодний. Мама не готувала.
Якось він приніс мені сандвічі.
«Хочеш? Я приніс і тобі».
ЗА 20 РОКІВ ДО ЦЬОГО…
-Прийми. -Я не хочу.
Просто відкрий мовчки. Ось.
Залиш мене самого.
-Чому? У чому справа? -Просто так.
Чому? Таблетки не соромно приймати. Учителі кажуть, це допоможе.
-Ти станеш спокійніший. Я не вигадую. -Я не прийму.
Ні цю пігулку, ні будь-яку іншу.
Тихенько.
Може, хоч спробуєш?
-Ні. -Лише один місяць.
Хто вбереже тебе, якщо я стану залежним?
Ти зіпсована дитина, знаєш це?
А в тебе всі вдома, так?
Добраніч, мам.
Добраніч, синочку.
ПОЛІЦІЯ
Вітаю. Ви Тамара Шайман? Матір Діна Шаймана?
Так, але…
-У нас є… -Стоп, що відбувається?
Суд видав ордер на обшук.
Ордер на обшук? Чому? Для чого?
Навіщо вам ордер на обшук?
-Вітаю. Добрий вечір. -Вітаю.
Навіщо ордер на обшук? Вітаю, заходьте. Перепрошую?
-Прокидаємося. -Прокидайся, Діне.
-Уставай і сяй. -Привіт, Діне.
Мене звати Ренана, я соціальна працівниця.
Поліція обшукає твій будинок. У них є ордер.
-Хвилинку. -Одягайся.
Мамо, що я зробив?
Ти нічого не зробив. Можете пояснити, що відбувається?
Діне, одягайся.
Мамо, заберіть хлопчика звідси.
Спокійно. Хутко обшукаємо й візьмемо його під варту.
Під яку варту?
-Ну ж бо, сонце. -Заберіть малого надвір.
Ні, він зі мною.
-Тебе заарештовано. -Скажи, що я нічого не робив.
-Вийдімо. -Гаразд, але…
-Вийдімо, я поясню. -Декелю, ходімо звідси.
Діне, рухайся.
Візьми це.
Я просила не приїжджати. Я набрала, бо злякалася.
-Бери сумку й одягайся. Їдемо. -Не чіпайте, це мого брата.
У нас є ордер на обшук.
-Ордер на обшук? -Дозвіл обшукати будинок.
-Чому? Я нічого не робив. -Хотів бути чоловіком? То будь.
-Тоді піду, як чоловік. Без одягу. -Спокійно. Він просто паскудник.
Мамо! Зайдіть сюди.
Мамо!
Складіть хлопцю сумку.
Покладіть футболку, штани, білизну, куртку.
-У тюрмі холодно. -Не треба, мам, я повернуся за пів години.
Вони його точно повернуть. Чуєш, синку?
Усе гаразд. Усе буде гаразд.
Скажи мамі не йти.
Стійте тут.
Іди сюди.
Діне!
Ану назад!
-Відпусти, виродку! -Замовкни!
-Відпусти, виродку!
-Джонні. -Відпусти, виродку!
Не хвилюйся.
Діне, я не хочу тебе кривдити.
-Відпусти мене! -Уставай.
Відпусти!
Пхай свою голову.
Кляті паскуди…
Лічильник запустив?
ПОГАНИЙ ХЛОПЧИК
Мені, що там із підозрюваним? Де ти?
Дін Шайман, Маоз Авів, без ушкоджень, уже їдемо.
Чудово. Докази у відділ неповнолітніх.
Чому ви приїхали по мене?
Це мама вас викликала?
Божевільна брехуха. Чому ви повірили?
Вогонь.
-Вогонь! -Вогонь!
Агов, малий, дай сюди.
Не дури мене!
-Ти міг би… -Неси сюди!
-Руки геть. -Замовкни.
Я з'їм твою селезінку!
Де твій одяг?
Я не взяв його.
Ніколи не трахав руку повії, так?
Я можу допомогти.
-Як? -Я зведу тебе з такою, запросто.
Авжеж, вони не в ідеальному стані,
але тут також є терористка Амна, яка підірвала наші родини.
Теж непоганий варіант.
Дякую.
Пусте. Не хочу, щоби ти сів за ґрати, не пізнавши жінки.
Я не сяду за ґрати, я скоро буду вдома.
І в мене немає грошей.
Та я пригощаю.
Не переживай, у мене сім сестер, які щодня просять гашиш і перли.
Це дрібниця.
Буду радий дати гроші на добру справу.
Яка подобається?
-Треба подзвонити? -Ні, я скоро їду додому.
Маєш одну хвилину.
Алло?
Як ти, бабусю?
Внучку, як ти там? Ти вже їдеш до мене?
Ти говорила з мамою?
Ні, а що?
Нічого, я…
Я тебе погано чую.
Сядь на автобус о 13:00, заїдемо до Кадурі перед фільмом.
І подзвони мені із зупинки, щоби я не хвилювалася.
-Алло? -Бабусю, я не можу приїхати до тебе нині.
Ой. Чому? Що сталося?
Нічого не сталося, я просто…
Я приїду наступного вівторка.
Гаразд, голубчику. Але в тебе все гаразд?
Усе гаразд.
Краще не буває.
Гаразд, дотепнику. Бувай.
Бувай.
Не спілкуйся з тутешніми.
Гаразд?
Я помилився адресою?
Стриптизерку замовляли?
Це що за усмішка?
З порожніми руками не повертайся, ясно?
Відвали.
Звали звідси.
Думаєш, Фредді дасть тобі спокійно жити, якщо не зробиш, як каже?
Тобі не набрид цей Фредді?
Усе. З мене досить, ясно? Я не повернуся в Офек,
із суду я додому. Ось і все.
Ким ти себе вважаєш? Чарівним принцом? Плекаєш надії?
Я Бог, тому вирішую я, і шансів у тебе мало.
Гаразд, як скажеш.
Ти як?
Як тебе звуть?
Ти дуже малий.
-Дін. -Анхейсі.
Радий знайомству.
Знаєш, що на тебе чекає?
Офек — це тобі не жарти.
Що таке Офек?
Виховна колонія.
-Ти там бував? -Так.
Чому ж повертаєшся?
Не повернуся, дасть Бог.
Думаю, сьогодні відпустять.
Сподіваюся, тебе теж. Не думаю, що ти витримаєш в'язницю.
Не переживай.
-Я поїду додому. -Чудово. Сходимо на морозиво.
Але спершу вдягнися.
Стиляга.
-А тобі личить. -На мене шита.
Ти знайшов собі маріонетку?
-Умаж йому! -Ну ж бо!
Ну ж бо, натовчи його!
Натовчи його!
Ну ж бо! Розвали його!
Слухай уважно, ти його не вербуватимеш.
-Скигливий сцикун. -Уставай.
У мене є принципи, тож я тебе не вб'ю, бо ти неозброєний,
але не чіпай малого, чуєш?
Ти мене чуєш?
Закінчуйте!
Яка прикрість.
Тож далі в мене був суд.
У мене був суд, мені 13, мене привезли до суду.
Моя справа була завдовжки з…
Стенографістка вперше в житті підійняла голову.
Там справа. Дивиться на неї, потім на мене.
Бачить 12-річного хлопчика.
У мене був державний адвокат, ще той незграба.
Я знав, що мені глина.
Такий, що кладе ручку не тим боком і ходить із плямою.
Я побачив його й подумав: «Та мене до віку засадять».
Прошу всіх устати.
Ти все зрозумів?
Вибач, я нічого не міг удіяти.
Забагато злочинів, звинувачень.
-Ти сядеш, до Офека. -Та ти знущаєшся, так?
Ні.
Це все через маму?
Річ не в її дзвінку.
Я не можу спростувати всі докази.
Вибач, ти сядеш.
Та про що ти, яка в'язниця? Ви з глузду з'їхали?
Це ти винна, брехлива шльондро, сту…
Що ти їм сказала?
-Що? -Малий, спокійно!
Що ти їм сказала?
-Заспокойся. -Що? Чому?
Вона божевільна, ви не знаєте, іще та брехуха.
Обдовбане стерво. Сука клята.
Кому віддати його сумку?
Зараз я все розповім. Почну з кінця.
-Слухаєте? -Так.
Коли я був підлітком, я провів чотири роки у в'язниці.
Ти не вражений, я знаю, ти відсидів довше, але…
Я провів чотири роки у в'язниці, три з них у виховній колонії.
У мені побачили талант, тож перевели до крутих, у Барселону,
на ще один сезон.
Як я туди потрапив? Як і в усьому й завжди,
мої батьки мене дуже підтримували.
Якщо чесно, якою би проблемною не була моя мама,
а вона була дуже проблемна, надумувала собі всіляке. Коли мені було десять,
вона завела собі собак-поводирів.
У мене ні тата, ні їжі вдома, нічого, але в нас був пес.
Це був лабрадор. Наймиліший. Ти прив'язуєшся, а його віддають сліпому.
Моє життя — суцільний розпач. Ніби вона читала книгу
«Як виховати психопата — п'ять дуже легких кроків».
Люблю, коли люди йдуть із полегшенням.
Ви йдете звідси такі: «Це було занадто».
Заходь-заходь.
Шайман?
Так.
-Де твоя сумка, малий? -У мене немає.
Де його сумка?
Немає сумки.
Іди далі.
Сімдесят шостий, рушаємо.
Усе гаразд?
Я думав, що поїду додому.
Клята поліція.
Так.
Нічого, усе гаразд, я…
В Офеку, якщо я впораюся…
Якщо буду чемний, то буду вдома за місяць.
Лише один місяць.
Триматиму кулачки.
Ти влаштував іще те шоу там.
НЕ ЗАХОДИТИ
ЖІНКИ Й СЕСТРИ
Гарний шлях до Офека.
Ти ж читаєш, як став злочинцем?
Я схожий на злочинця?
Я злодій. Прояви повагу.
А яка різниця?
Колосальна різниця.
Злочинці завдають шкоди невинним людям.
-А злодії? -Є кодекс.
Ми не кривдимо слабких.
Грабуємо банки, магазини, заробляємо на життя — усе, що захочеш,
але до старенької пані ми не ліземо, розумієш?
Не по-людськи це.
Немає в цьому слави.
Слави?
Слави.
А що з твоєю мамою?
Нічого, забудь.
Можеш не казати.
-Яка краса. -Просто збожеволіти.
Прекрасно.
А тепер сотні тисяч антилоп гну, які переходять річку.
Це божевілля.
-Краса. -Ти не злякалася?
А що страшного, Міріле? Це природа. Це ж краса.
Нічого страшного.
Привіт, синку, як справи? Як там школа?
Привіт, Діне.
Га?
Усе добре?
Хоча би привітайся з гостями.
Діне.
-Діне! -Відвали!
Жахливий вік.
Гормони бушують, і діти перетворюються на звірів.
А звірі носять зброю в наплічнику?
Так? Ну з тарганами він, і що?
-У всіх нас свої таргани. -Це не «таргани».
Колись зірветься й скривдить тебе.
Гаразд.
-Дивімося далі. -Послухай.
-Що таке?
Я знаю військового — Пінні Дрорі.
Він відкрив власний свого роду реабілітаційний центр.
Серйозно? Думаєш, відправлю своє дитя?
Та він чудовий чоловік.
Він його наставить.
Гаразд.
ШАЙМАН
Кладу тобі в сумку, біля книжок.
-Відвали. -Бери, інакше ти труп.
Вернися на місце.
-Відвали! -Повертайся на своє місце.
-Що він тобі зробив? -Нічого.
Не бісіть мене.
Чому ти не сказав?
Він і його бос Фредді Сюссан переслідували мене весь рік.
Чому?
Довга історія.
Але чому ти змовчав?
У в'язниці не стукачать.
-Так, авжеж. -Не «авжежкай».
Вони тарабанитимуть тебе 16 годин, а потім лизатимуть банку коли перед тобою.
То чому ти не взяв пакунок?
Найгірше — бути пішаком.
Зрозуміло.
Але ти ще малий,
тобі треба постаратися, щоби не померти. Розумієш?
У в'язниці Бога немає.
Як і матусі з татусем.
Тільки клинки й страхи.
А ти поет, еге ж?
Та не турбуйся.
Я тобі допоможу, бро. Так.
Я попрошу наглядачку Хеллі посадити нас разом.
-Так? -Так.
Звісно. Найвагоміше те, хто твої співкамерники.
Не хвилюйся, я тобі допоможу. Обіцяю.
-Справді обіцяєш? -Присягаюся матір'ю.
ТЮРЕМНА СЛУЖБА
Це Ціон Зорро.
Психопат. Холоднокровний звір.
Як це?
Він убив дівчинку каменем. Розмазав макітру.
-Та ну. -Ага.
А можна ходити на подвір'я самому?
-Ні, він — виняток. -Чому це?
Він під охороною.
Що це значить?
У нього багато ворогів, усі хочуть його смерті.
Наглядачі няньчать його, ніхто не заходить до його камери,
його не відвідують, він нікого не бачить.
Так йому і треба. Біснуватий. Хворий на голову. Погана прошивка.
Вітаю. Там мій син. У мене його сумка.
Не зараз. Є години відвідування.
Там мій син
і він навіть без білизни. Я маю зайти.
-Є певні протоколи… -Добре, тоді подзвоніть комусь.
Скажіть, що тут мама, яка має передати синові сумку.
Наглядачко, тут матір в'язня біля воріт із сумкою.
Гаразд, а я тут до чого?
Вона хоче передати її вам.
Поясни їй, що це не початкова школа.
Наглядачко, я благаю вас, у дитяти немає навіть змінної білизни.
Я принесла сумку. У нього нічого немає.
Ви не пояснюєте їй ситуацію.
Хлопець прибув голим, без сумки, у нього немає…
Блок А, зачиняємо за п'ять хвилин.
Що ти тут у біса забув?
Я намагався, наглядачко. Присягаюся.
Щоразу, як потрапляєш сюди, я трохи сивію.
Я справді намагався.
Я навіть прийняв нашого нового цуцика.
Це новий я. Хороший хлопець, який допомагає іншим.
Я скучила, але краще б я тебе більше не бачила тут.
-Я теж скучив, присягаюся. -Чудово, як же романтично.
Я Хеллі, наглядачка в'язниці.
-Я Дін. -Знаєш, що значить, якщо ти тут?
Що, скоріш за все, ти тут не востаннє.
То виходитимеш, то сідатимеш, як твій друг-злочинець.
Злодій.
Та ну, Діне Шаймане. Твоя справа не надихає.
Ви читали мою справу?
-Моя повага. Усі справи читаєте? -Ні.
Лише чемпіонів із шахів.
Хіба не шкода так паскудити собі життя?
Тут буде краще, повірте мені.
Наглядачко, зробіть послугу, посадіть нас із Діном в одну камеру.
Ти що, уперше тут?
Будь ласка, хоча б в один блок. Заради нього.
Заберіть їх, я з новеньким.
Стривайте, що…
Не стукач і не свідчи. Не бійся, я з тобою. Усе гаразд, не хвилюйся!
Пройдімося.
Свіжий завіз!
Вітаю вдома.
Наша розкіш — кінотеатр.
Тут у нас бар-ресторан.
Аеропорт.
-Іди сюди, виродку. -У кінці коридору — гурток драми.
Тобі сподобається, однозначно.
Іди сюди.
Йосефе.
Поклади йому тут матрац.
Спробуємо знайти йому номер уранці.
Усі номери зайняті. Сподіватимемося на краще.
Наглядачко!
-Ви маєте посадити мене з Анхейсі. -Обережно, Шаймане.
Я маю лише платити податки.
Вибачте, я…
-Наглядачко! -Я маю бути з ним.
Я і дня не проживу.
-Хеллі! -Я не виживу. Прошу.
-Він захистить. -Хеллі!
Наглядачко!
Діне!
«В», коли вранці приїдуть чергові,
попросіть, щоби Діна Шаймана, малого, посадили до Анхейсі.
Навіть якщо доведеться замінити.
Пані, відвідувачка досі тут.
Благає про розмову з вами.
Хай говорить.
Дайте сюди.
Вітаю. Дякую, що погодилися поговорити зі мною в таку пізню пору.
Пусте, я ж не маю життя.
Ми могли би побачитися?
Ні.
А з Діном? Він мій син.
Для цього в нас є години візитів.
Гаразд, я віддам вам сумку й піду.
Залиште сумку на прохідній.
Анхейсі!
Охороно!
Анхейсі!
Відкрий рота.
Фредді, ходімо!
ЗАКА
Мабуть, так і сталося. За п'ять–шість хвилин після того, як ми їх випустили.
Дякую.
Цього в камеру до Ціона Зорро.
-Він роками сидів сам. -Не можна, аби він ходив тут.
Він усе бачив. Його пришиють.
Вітаю, друже, вітаю!
Стривайте, стійте.
Привітайте Даніеля Чена!
Я заборгував десь 170 000. Я все повернув йому, старий.
Діне Шаймане, це Фредді Сюссан.
Було непросто дістати твій номер.
Ти тепер знаменитість, так?
Я вийшов із в'язниці,
і нам треба звести рахунки, так?
Час звести рахунки.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як