TENTO SERIÁL JE INSPIROVÁN SKUTEČNOSTÍ. JMÉNA A UDÁLOSTI BYLY ZMĚNĚNY.
Řekni svýmu kámošovi, ať mi vrátí pálku.
- Cože? - Vidím, že se Zorrem vycházíte.
Ale buď opatrnej.
Předchozího spoluvězně Šmuela dohnal k šílenství a ten se zabil.
A co ta holka? Zdechni, ty hajzle!
Chci ti vysvětlit,
že by pro mě hodně znamenalo, kdybys ho bodnul dneska.
Chybíš mi, babi. Mám tě rád.
- Kdo tě pohřbil? - Drori.
Už ty tvoje lži nezvládám. Jsi jako tvůj otec!
Jako můj otec?
Na konci chodby drama sál. Ten ti prospěje už od pohledu.
- Kdo chce začít? - Tady novej.
Půjdeš sem? Tady už zářily všechny velké hvězdy. Ale nemusíš.
Zničila jsem mu život. Řekněte mu, že jeho babičce není dobře,
protože ona je jediná, koho má rád.
A mně nevěří.
- Co jsme provedli? - Sklapni.
Do zítřka z vás budou kámoši, jinak jeden půjde do béčka.
Deane Scheimanne, tady Freddy Sussan. Pamatuješ si mě?
Pošli ho sem.
Freddy.
Jsem Aliza.
- Freddy Sussan. - Těší mě.
Jsi vtipnej.
Nekecej.
Fakt jsem se zasmál.
Kdo jste?
Hele, radši bych to neprobíral před tvojí ženou. Není to důstojný.
To já nejsem, tak klidně můžete…
Jsi žena.
Jsem žena. Tak mluvte.
Dlužíš mi 380 šekelů.
Cože?
- To myslíš vážně? - Naprosto.
Dodávky trubek, pamatuješ?
Trubek?
Jaks na to přišel?
Jak?
To zboží, kurýr, úroky za 20 roků,
380 šekelů.
Dobře, můžu…
Můžu vám to převést?
Jenom si dělám srandu. Proč jste tak vážní?
- Uvolni se. Co ti je? - Nech toho.
- Jsi komik, nebo ne? - Takže…
Odkud se znáte?
Odkud se známe, Deane?
- Daniel. - Danieli, jasně.
S Freddym jsme spolu
dělali renovace.
Jo, jasně.
Stavební práce.
Renovace?
- Dobře. - Už je to dávno.
Já se zajdu vyčůrat.
Sehnal sis fajn ženskou.
Proč jsi tak napjatej? Co je?
A co ty? Co…
Co děláš?
Pojízdnýho zámečníka.
Ty?
Neuvěřitelný, co?
To teda.
Nechals minulost plavat.
Jak se mají tvoje mámy?
Dvě Bohu díky žijou a jedna zemřela, pokoj její duši.
Tak to mě mrzí.
A tvoje máma?
Žije, díky Bohu.
Nezakouříme si?
Ne, díky, žena čeká venku.
Tak jo, rád jsem tě viděl.
A někdy zas na shledanou, jak se říká.
A přísahám, přišel jsem se jenom pobavit.
Rád jsem tě viděl.
Hele, jsi…
Jsi v kontaktu s někým z tý doby?
S těma, co ještě žijou.
- Půlku povraždili. - Povraždili?
Někteří jsou zavření.
Pamatuješ si ty kecy, co…
co říkala Cheli? Jak to bylo?
- Ty procenta? - Devadesát šest procent se vrátí?
Jo.
Asi věděla, o čem mluví.
To jo.
Ne všichni si změnili jméno.
- Jasný. - Rád jsem tě viděl, vtipálku.
A nevíš náhodou,
co se stalo se Zorrem?
To se ptáš ty mě?
Nemám tušení.
- Vůbec? - Ne.
Pokud ty nevíš, kde je, tak nejspíš někde pod drnem.
Opatruj se, jo?
- Cože? - Opatruj se.
Jasně.
Zatím, Danieli.
Ahoj, Freddy.
Hej.
Co se děje? Bojíš se mě?
Fajn.
Hele, Králíku. Je to malá cela. Nakonec nebudeš mít na výběr.
Dobrý ráno, kluci. Usmířili jste se?
LOTR
Babi, jsem na cele s psychopatem.
Musíš se uklidnit.
Já zjistím, co se dá dělat, ano?
- Slyšíš mě? - Jo.
Přijdu se za tebou podívat.
Jenom se nevracej do pokoje.
Najdi si jiné místo. Hned tam budu, zlato.
Ahoj.
„A jen proto…“
Dean, že?
Budu hádat…
Obchod se ženami?
Ne? Dobrá.
Genocida.
Ne.
Držení drog s úmyslem je prodat.
Přihořívá.
Konec, vzdávám to. Jak ses sem dostal?
V Lamborghini.
Až budete příště potřebovat hodit, zařídím to.
Zkusíš to dneska?
Měl bys. Je to tu bezpečné, slibuju.
Koukej, jsou tu mříže a tak.
- Nevěřím ostatním. - Chápu.
Co kdybychom byli sami?
Taky jste „ostatní“.
Dobře.
Uzavřeme dohodu.
- Jednou to zkus a nechám tě na pokoji. - Co mám zkusit?
Cvičení, co vždycky zaberou.
Jaké?
Vím, že spousta tvých problémů je spojená s tvojí mámou.
Věř tomu nebo ne, nejsi výjimka.
- Díky. - Není zač.
Takže to uděláme takhle. Sednu si tady před tebe
a budu na pár minut tvoje máma.
Můžeš mi říct všechno, co tě trápí.
Proč je to vtipné?
- Ani moje máma nemůže hrát moji mámu. - Jo?
Je to tak zlé?
Jo.
Když ne máma, můžu taky být Sunny Bracha.
Jak o něm víte?
Fakt se jmenoval Sunny, přísahám.
Sunny Bracha, ale to není důležitý.
Tyhlety jména… rodiče si řekli:
„Jak ho pojmenujeme? Co něco problematickýho?
Co Sunny?“ Co z toho kluka chcete mít?
Motorku? Co je to za jméno?
„Sunny…“
- Lušo! - Co je?
Pojď sem, brouku. Pojď si sednout.
Posaď se.
Ahoj.
Deane, chci ti představit…
Sunnyho Brachu.
Sunnyho Brachu?
Řekni mu, co si myslíš o tom, že z tebe udělal zločince.
Sunny ze mě neudělal zločince. Byli jsme pokrevní bratři.
Sunny mě zachránil před nudou života, protože upřímně…
- Včera ti to trvalo 15 minut. Co se děje? - Nic!
Neměl jsem kde být, s kým být ani co dělat.
- Můj život stál za prd. - A Sunny?
Sunny žil svůj sen.
Zločinec, znalo ho celý město,
ale taky laskavej.
Neměl tátu.
Jako já.
A jeho máma jako by tam taky nebyla, jako moje.
Byl to prostě nejlepší zloděj, co jsem znal.
Ten nejhorší možnej kámoš. Musel jsem se seznámit.
Musel jsem ho potkat.
Očividně jsi chtěl být jako já.
No jasně. Jsi frajer a vypadáš vznešeně
v tý svojí panteří hučce a královský róbě.
A s beďarem na nose.
Ale jo, chtěl jsem být jako Sunny.
Ale Sunny nebyl nějaký břídil. Nekámošil se s každým.
Věděl jsem, že když za ním půjdu a řeknu: „Sunny, chci být jako ty,“
vysměje se mi.
Co jsem teda udělal?
Jak se seznámit se zlodějem? Vytvořte příležitost, ukáže se.
Začal jsem šířit fámy, že taky kradu, ať přijde on za mnou.
Je tu příjemně.
Najednou taková hustá atmosféra.
Chcete slyšet víc o těch čórkách.
Slyšel jsem o tobě.
Myslel jsem, že budeš větší.
Při naší práci je to výhoda.
Tahle roztomilá tvářička?
Štípne, co potřebuješ.
Fajn.
Byl to vztah jako stvořený v pekle. Horší jsem v životě snad ani neměl.
Ukázalo se, že je zloděj. Ale fakt profík.
Nejhorší učitel, jakýho jsem kdy měl.
V průměru jsme ukradli, a to nekecám,
60 peněženek denně.
Nejspíš jsem ukradl peněženku někomu, koho znáte. Jasný?
A nelituju toho.
Nesuďte mě. U soudu jsem byl. Vyslechněte si mě.
Sluneční brýle, kreditky, elektroniku.
Po třech měsících jsem mámě postavil bazén s chčijícím klukem místo fontány.
Chcal tam na to.
Každý ráno jsme se Sunnym šli do aquaparku.
Vkradli jsme se tam. Pomohl mi přes plot.
Pomohl mi ke zločinu. A dělal to vážně profesionálně.
„Já ti ukážu, jak se to dělá.“
Pomohl mi, a já byl na tom akváči.
Úplnej andílek. Lidi říkali, jak jsem roztomilej.
Já jim bral peněženky a házel je ven.
V žabkách jsem popadl, co šlo.
Předbíhal jsem se na tobogánech. „Já tu byl první…“
Štípnout peněženku a pryč. Do lunaparku vedle.
Věděli jsme, jak dovnitř.
Vyšplháte se po tyči, je tam zeď s úlomky skla.
Je těžký ji přelízt, ale když se vám to podaří, jste tam.
Uvnitř jsme nosili mikiny s kapucí. Vůbec jsme nebyli podezřelí.
Lunapark byl vždycky stejnej. Byla tam atrakce jménem „Tagada“,
Slyšel jste o ní někdo?
Je to takovej talíř s písničkami.
Před vstupem musíte v krabici nechat svoje věci.
Vážně bezpečný.
Jízda trvá přesně osm minut
a dřív vás ven nepustí.
Takže se tam lidi baví na atrakci
a pak vidí, jak je okrádáme, a nemůžou nic dělat.
Do toho songy z devadesátek… A my jim přímo před nosem rabujeme tašky.
Vidí nás. „Hej, ty hajzle!“
To nebyl konec. V těch ukradených šrajtoflích
jsme našli členský karty do bazénů.
Tam jsou samí staříci. Starý babky, co plavou s hlavou nad vodou.
„Ráda tu vidím někoho mladého.“
„Taky mě těší, paní.“
Když se otočí, shrábnu její peněženku. Od babek byly nejlepší.
Omlouvám se, lidi, jo? Nejsem…
Je to dávná historie, no tak.
Tak jsem jí vzal peněženku.
Ty jejich peněženky jsou takový hranatý. Starý dámy taky…
Píšou si do peněženky PIN. „Nezapomeň, 4582.“
Takový úlovek jsme vždycky oslavili.
Objímal jsem ho a jásal jsem.
Říkal „nepřivolávej ďábla“. My jsme ďábli, ty vole.
Ale pak… Pak přišla chamtivost a troufalost.
Bohatí rodiče mýho zrzavýho kámoše
vzali celou rodinu na dovolenou na Seychely.
A já měl zálusk na něco, co jeho táta schovával na půdě.
„Něco?“
Jo!
Byli jsme vyhlášení,
ale hlavně jsme byli kámoši.
Byli jsme bráchové, parťáci…
Pokrevní bratři.
A za ukradený prachy
jsme nakoupili éčko a já ho prodával ve škole.
Nikdo mě nepodezíral a děcka věděly, že jsem fér.
- Nech mýho syna! - Co to děláš?
- Co máš za problém? - Běž domů!
Vypadni odsud.
- Padej! - Fajn.
Čau, zrzku.
Jak je?
Dobrý. A co ty?
Jo, mám se fajn.
Jak to jde? Držíš se?
Jo.
Vědí, že si se mnou nemají zahrávat.
- Zkoušeli to? - Jo. Ale už nebudou.
Vedu třeťáky.
Škola je děs, jako vždycky.
Jasně. To rád slyším.
Kdy odtud vypadneš? Mám ti dělat poznámky?
Jo.
Konec. Čas vypršel.
- Co? - Končíme.
- Ale ty nechceš vidět babičku? - Babička je tady? Kde?
Prohledávají ji, přinesla ti věci.
Babi!
Babi.
Co to má být, babi?
- V Jeruzalémě došlo jídlo? - Je sucho.
Poprvé nesu věci vnukovi do vězení.
Snad jsem vzala ty správné.
Tvůj polštář od vás z domu.
Vzala jsem i kukuřičné lupínky, ale ty mi nedovolili.
Jaký druh?
Zjišťovalas to?
U dvou právníků a u toho chlápka, co tě poslal na pozorování.
Prý to líp dopadnout nemohlo.
Víš, napadlo mě, že bych…
Že bych žil u tebe, aby se vyhýbal problémům.
- To není… - Budu hodnej, slibuju.
Máma ti řekla, že jsem nemocná, ne?
Ona si to nevymyslela?
- Budeš v pořádku? - Samozřejmě.
- Určitě? - Jasně.
Poslouchej mě. Žádný soudce tě nepošle domů,
když tě odsoudili za prodej drog.
Říkali, že to nejlepší, co můžeš udělat,
je chovat se vzorně.
Pak ti možná trest o pár měsíců sníží.
Pár měsíců? Já chci domů hned.
Zlato…
Můžeš to vydržet?
Pokusit se zapadnout? Vyhýbat se problémům?
Zvládneš to?
Kvůli mně?
Zhluboka se nadechni.
Ve vězení se rvačkám nevyhnete. Na čem se zakládá loajalita venku?
Co lidi spojuje? Koníčky, zájmy.
Ty máš rád hazard, on taky, skámošíte se.
Ve vězení vám kamarády vnucujou.
„Je z tvýho města. Neskočíš, když skočí?
Co jsi to za člověka?“
Copak mě zajímají lidi z mýho města?
„Je z tvýho města. Ty ho nepodpoříš?“
Taky máte spolubydlícího.
„Jste spolubydlící, buďte milí, neperte se.“
Co když vás v noci znásilní? To jim je fuk. Je to váš spolubydlící.
Třeba můj spolubydlící…
Mauglí Togli rozbíjí holkám šutrem hlavy. To se asi naučil v Africe.
- Takhle si tam projevujou lásku. - Deane, dost…
Řekni nám něco o škole. Jak ses tam cítil?
Škola? Byl jsem premiant.
V čem?
V matice.
Přísahám.
Ve čtvrtý třídě jsem změnil školu.
Přijdu první den,
s batohem, stydím se, koukám do země.
Najednou vidím jednu holku, Ošrit.
Mazaná, hubená jako Zohar Argov.
- Jde na mě zezadu a říká… - „Hej, ty novej!“
„Ty novej!“ Kluk vedle mě stresuje: „Neotáčej se.“
„Proč ne?“ Chci vidět, co se děje.
A není zdvořilý ji ignorovat.
Nevěděl jsem, co dělat.
Ona pořád křičí: „Hej, novej!“
A on urputně: „Neotáčej se.“ Říkám mu:
„Sorry, brácho, otočím se.“ Tak odpoví:
„Dělej, jak myslíš.“
Otočil jsem se. Podívala se mi do očí a přísahám, říká:
Prodáš mi chlup z tvých koulí za 10 šekelů?
„Prosím?“ A ten kluk: „Já ti to říkal.“
Přišlo mi to jako dobrej kšeft.
- Řekl jsem, že jí ho přinesu o přestávce. - Kdybych ho měl, dal bych jí ho hned.
„Ukaž, že máš prachy.“ Ale já neměl chlupy.
Jeden bych vytrhl a dal jí ho.
Tak co jsem udělal? Šel jsem za klukem, co jsem tam znal.
„Tidhare.“ „Co je?“
„Prodáš mi za pět šekelů chlup z tvých koulí?“
„Pro Ošrit, co? Zmrde.“
Říkám mu: „No tak, neposer mi to.“
„Tak pojď.“ Jdeme za Igorovu strážní buňku.
Igor si nás všimne: „Zas ta Ošrit…“
Sundá si kalhoty a…
…řekne něco, co jsem nečekal. Zeptá se mě…
„Chceš si vybrat?“
„Nepřemýšlel jsem o tom, ale když to říkáš, vezmu si tamten.“
„Ne, teď jsi ho… Ten je pěknej. Jo, ten.“
Vybral jsem Ošrit pěkný chlup, vážně symbolický.
Mám rád dobrý služby. „Takhle jí to dát nemůžeme.
Zabalíme ho.“ Vytrhl jsem stránku ze sešitu, složil,
dal tam chlup, napsal „Pro Ošrit“ a nakreslil kudrlinku.
Šel jsem za ní o přestávce…
Pojď sem.
Koukne na mě: „Máš ho?“
Okouzlující, fakt vyspělá holka.
Dal jsem jí tu obálku. Ta blbka ji hned otevřela.
Ani neřekla „pojďme někam bokem“. Všichni věděli, že…
Podívá se na něj
a pak povídá:
„Je Tidharův, co? Vrať mi prachy, zmetku.“
Jsi borec!
Válíš, vole!
No tak, řekni něco.
Hej!
Tady Bruce Lee neslyšel tvoji šerifku Cheli. Předveď mu ji.
Ty umíš napodobit Cheli?
Tak dělej, ukaž.
Dělej!
„Jen nože s dobrými úmysly můžou do tohohle bloku.
Sčítání osob vždycky začíná od nuly.“
Vidíš, já to říkal.
Udělej ten vtip tady o černým!
Blok B, za pět minut začíná sčítání.
Předváděls mě?
To nic nebylo.
Ukaž.
Byl to jenom vtip.
Dělej, ukaž mu to. Byl dobrej.
„Černej nemá rád Super Maria.“
- Tak dělej. - Předveď to!
Mauglí chodí džunglí a mlátí holky!
Tak ukaž. Nebuď srab.
Ne.
- Ukaž, ty zbabělče. - Nebo co? Rozmlátíš mi hlavu?
Mauglí chodí džunglí a mlátí holky!
Chápu, proč mě nesnášíš.
Protože jsem ji zabil.
A to se nedělá.
Ale přísahám, že je poslední, koho kdy zabiju.
Ale proč?
Já nevím.
A jak víš, že už se to nestane?
Prostě to vím.
Protože jsi ještě tady.
Hezkej polštář.
Jo, polštář!
Podej mi plechovku.
Na.
To snad ne…
Bože, to mě dorazilo.
Co?
Je to dřina.
Že jo?
Zorro.
Co je?
Promiň, že jsem byl kokot.
Mauglí Togli, jo?
- Nic se nestalo. Už je to pryč. - Super.
LEDEN
ÚNOR
BŘEZEN
DUBEN
Popros Cheli o propustku. Ví, žes měl babičku rád.
Nechci.
Proč? Je to tvoje babička a pohřby jsou důležité.
Nechci, jsem moc smutnej.
Zasranej běloch.
Hezky postupně.
Lušo, sem!
Freddy!
Freddy, přihraj!
Vysokou přihrávku, tady!
- Přihraj! - Sem!
DUBEN
No tak, něco rychlého.
To není vhodný, paní ředitelko.
Scheimanne, dělej, nemáš na výběr.
„Šance, že se sem vrátíte, je 96 %,
protože jste nepoužitelní pitomci s malým mozečkem.“
Jak se jmenuje?
Říkal jsem ti, že nevím.
Jak můžeš nevědět jméno svýho táty?
Nechci to vědět. Máma říká, že se nás pokusil zabít.
Vážně.
Jak?
Pokaždý jinak.
Takže jsi ho nikdy neviděl?
Jednou jsem za ním šel. Našel jsem adresu v mámině zápisníku.
Vzal jsem s sebou dva kámoše. Zaklepali jsme u něho.
Otevřel a začal na nás řvát.
„Vy jste ti parchanti, co mi házejí vajíčka na auto?
Vypadněte, nebo zavolám poldy!“ A bylo to.
- To je kretén. - Jo.
No tak!
- Co má ten šmejd za problém? - Tam!
Hele, to nejde…
Jak se to hraje, vole?
Moje máma to hrávala pořád…
Sexy baby!
Dafno.
Sklapni!
Holky, pojďte sem. Vysvětlím vám…
- Deane. - To za samotku stálo.
Se stand-upy jsem začal v base, měli tam takovej dramaťák…
Býval jsem dobrej.
No nic. Byl jsem ve vězení
a po chvíli mě poslali na dramaťák.
Ředitelka mě milovala, byl jsem pro ni jako syn.
Neučil jsem se ji imitovat a dozorci jí to řekli.
Jednou přišli všichni dozorci k mojí cele s obušky. „Vylez ven!“
Byl jsem si jistej, že mi vymlátí duši.
Vzali mě do kanceláře ředitelky. Posadila mě mezi 20 strážných.
„Prý mě dokážeš napodobovat.“
Přesně tak to řekla.
Říkám: „Já? To je nějakej omyl.“
„Jestli to neuděláš,půjdeš na blok 2.“
Tam jsou teroristi.
Tak říkám:
"Abulawo!
Nesahej na jídlo, když sis škrábal prdel, Abulawo!“
Smála se…
„Jsi vtipálek.“ A začal jsem je bavit.
Byl jsem vtipnej. Párkrát jsem myslel, že me pobodají.
Jednou kouřili bongy. Vězeňskou směs, půl gramu na 200 cigaret.
Celej karton tabáku smíchanej s půl gramem. Fuj.
Byl jsem tak sjetej, že jsem začal imitovat, vymýšlet básničky,
praštěný věci z devadesátek.
Ani nevím, samý hovadiny.
Například „S klukama v Rumunsku“.
„Já, Berto, Zhico a Palo
chtěli jsme šlohnout pitomý kolo.
Kradli jsme s bandou surovejch Rumunů kola, co měly jednadvacet převodů.“
Není tam žádná zábava, takže všichni…
Jednou přišel kluk s nožem: „Pojď je mně.“
Říkám si, co asi chce.
Vzal mě k sobě, zakryl dveře hadrem. Myslel jsem, že jsem mrtvej.
A on: „Předveď tu básničku o klucích v Rumunsku.“
„Kdes to slyšel?“ ptám se.
„Prý vykládáš rýmovaný storky.“
Já na to: „Na to kašli. Chtěls mě bodnout.“
Vytáhne nůž. „S klukama v Rumunsku…“
Zorro.
Co je, Cheli?
Pojď se mnou.
Kam?
Tak dělej, pohyb.
Co se děje? Je Zorro v pohodě?
Pojď, Deane.
Kde je Zorro?
- Děkuju. - Co se děje, Cheli?
Dneska je tvůj velký den.
Jak to myslíte?
Půjdeš domů.
Cože?
Zkrátili ti to o dva měsíce.
Gratuluju.
Rychle se sbal, dodávka čeká.
Kde je Zorro?
Se sociální pracovnicí.
Na sentiment není čas, dodávka čeká u brány.
Ať se nerozbrečíš.
Makej.
Začni zase žít.
Víš, co jsem ti řekla, když jsi přišel?
- Ne. - Že musíš překonat statistiky.
- Jaký? - Ty se ptáš?
Kam mám jít?
- Mluvila jsem s mámou. - Tam nemůžu.
To ona ví a má řešení.
Deane,
vím, že to tam venku nebude snadné, ale už jsem si užila dost.
- Mazej. - Kam?
- Musím se rozloučit se Zorrem. - Jo?
- Nechte tu ty věci. - Odejdeš, když řekneme my.
- Ne bez rozloučení. - Klid.
- Nikam nejdu. - Uklidni se.
Prostě ne.
- Neodejdu bez rozloučení. - To nepůjde, ty idiote.
- Vem si věci a jedeš domů. - Nejedu!
Vyřídím mu tvůj pozdrav.
Neodejdu bez rozloučení! Vy to nechápete? Prostě ne!
- Pojď sem. - Co chcete?
- Stačí, Deane. - Nech mě, hajzle!
Dost, uklidni se!
- Nesahej na mě! - Jdeš domů.
Pusť mě, ty hajzle!
- S oblečením nebo bez. - Pusťte mě!
Nechte mě, sráči! Pusťte mě!
Ahoj, Deane.
Pusť mě, hajzle!
- Pusť mě! - Sklapni!
No tak, pusť mě!
Dej ty pracky pryč.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková