SERIALUL E BAZAT PE FAPTE REALE. NUMELE AU FOST MODIFICATE.
Dean, zi-i amicului să-mi dea bâta.
- Ce? - Văd că te înțelegi bine cu Zorro.
Dar ai grijă.
Colegul dinainte, Shmuel… L-a făcut să înnebunească. S-a sinucis.
Ce e cu fata aia? Mori, nenorocitule!
Încerc să te lămuresc că ai fi un drăguț dacă ți-ai înjunghia amicul negru azi.
Mi-e dor de tine, bunico. Te iubesc.
- Cine te-a îngropat? - Pinny.
Nu-ți mai suport minciunile. Ești leit taică-tu!
Leit tata?
Sala de teatru. Îmi dau seama că o să-ți prindă bine.
- Cine vrea să înceapă? - Ăsta, bobocul.
Vii aici? Starurile s-au produs deja. Nu e obligatoriu.
I-am distrus viața.
Trebuie să-i spui că bunica lui e bolnavă, fiindcă băiatul doar pe ea o place.
Pe mine nu mă crede.
- Zi, ce-am făcut? - Gura!
Dacă nu ajungeți cele mai bune prietene, una pleacă la Brosh.
Dean Shaiman, sunt Freddy Sussan. Mă ții minte?
Trimite-l încoace.
Freddy!
- Sunt Aliza. - Freddy Sussan.
Mă bucur să te cunosc!
- Ai haz. - Mda.
Ești un glumeț.
Cine ești?
Să spun drept…
N-aș discuta de față cu muierea. Nu se cade.
Nu sunt muierea, așa că poți…
Ba ești muiere.
Sunt femeie. Vorbește.
- Îmi datorezi 380 de shekeli. - Ce?
- Pe bune? - Pe foarte bune.
- Livrarea de țevi, mai ții minte? - Țevi?
- Ce? De unde ai scos-o? - De unde?
Marfa, curierul, dobânda pe 20 de ani, în total, 380 de shekeli.
Bine. Pot să…? Pot să-ți fac un transfer?
Glumeam. De ce sunteți așa de scorțoși?
- Relaxați-vă. Ce-aveți? - Termină.
- Ești comic, nu? - Atunci… De unde vă știți?
De unde ne știm, Dean?
- Daniel. - Daniel, bine.
Eu și Freddy am fost… Ne ocupam de renovări.
Da.
Construcții.
Renovări?
- Bine. - A trecut mult de atunci.
Mă duc să fac pipi.
Ți-ai luat femeie de treabă.
De ce ești încordat? Ce e?
Și tu? Cu ce…?
Cu ce te ocupi?
- Sunt lăcătuș ambulant. - Tu?
Îți vine să crezi?
Pe bune.
Ai scăpat de necazuri.
Ce fac mama ta, mama ta și mama ta?
Bine, bine și a murit, Dumnezeu s-o odihnească.
Îmi pare rău.
- Dar mama ta? - E bine.
- O țigară? - Nu, mersi. Mă așteaptă soția.
Bine. Mă bucur că te-am văzut.
Și să ne vedem sănătoși, cum se zice.
Și jur că am venit doar ca să mă distrez.
Mă bucur că ai venit.
Auzi? Ții…?
Ții legătura cu cineva de pe vremea aia?
Cu cei care mai trăiesc.
- Jumătate au fost uciși. - Serios?
Unii-s la pușcărie.
Mai ții minte prostia pe care… pe care o spunea Chelli? Cum era?
- Cu procentele? - Că supraviețuiesc 96%?
Da.
- Probabil că știa ce spune. - Da.
Nu toți și-au schimbat numele.
Bine.
Mă bucur că te-am văzut.
Auzi? Știi… ce s-a întâmplat cu Zorro?
Pe mine mă întrebi?
Habar n-am.
- Nimic? - Nimic.
Dacă tu nu știi unde e, probabil că e hrană pentru viermi.
- Ai grijă de tine, da? - Ce?
- Ai grijă. - Sigur.
- Ne vedem, Daniel! - Pa, Freddy!
Ce e? Ți-e frică de mine?
Bun.
Bine, Iepure. Celula e mică. La un moment dat, n-o să ai de ales.
'Neața, băieți! V-ați împăcat?
BĂIAT RĂU
- Bunico, stau în celulă cu un psihopat. - Liniștește-te.
Să văd ce pot rezolva, da?
- Mă auzi? - Da.
Vin pe la tine, bine?
Nu te întoarce în cameră.
Stai în altă parte. Vin imediat, dragule.
Pa.
„Și numai pentru că…”
Dean, nu?
Lasă-mă să ghicesc…
Trafic de femei?
Nu? Bine.
Genocid.
Nu.
- Deținere de droguri în scopul vânzării. - Călduț.
- Mă las păgubașă. Cum ai ajuns aici? - Cu un Lamborghini.
Data viitoare te iau și pe tine dacă vrei.
Urci pe scenă?
Ar trebui. E un loc sigur, jur. Uite, sunt bare și altele.
- N-am încredere în ceilalți. - Bine.
- Și dacă suntem doar noi doi? - Și tu ești „ceilalți”.
Bine.
Facem o înțelegere?
- Cântă-mi în strună o dată și te las. - Ce să fac?
Fă exercițiile care merg.
Ce exerciții?
Știu că multe din problemele din viața ta au legătura cu maică-ta.
Chiar dacă nu crezi, nu ești deosebit.
- Mersi. - N-ai pentru ce.
Uite cum facem. Mă așez aici și eu o să fiu mama ta.
Iar tu îmi spui tot ce te apasă.
Ce e de râs?
- Nici mama n-o poate juca pe mama. - Nu?
- Așa de rău e? - Da.
Dacă nu pot fi mama ta, atunci sunt Sunny Bracha.
De unde știi de el?
Chiar îl chema Sunny, jur. „Sunny Bracha”, dar numele nu contează.
Numele astea…
Părinții și-or fi zis: „Hai să-i alegem un nume problematic! Sunny?”
Ce vreți să fie copilul ăsta? Motocicletă? Ce nume e ăsta?
„Sunny…”
- Lusha! - Ce?
Vino, dragule. Stai aici.
Ia loc.
Dean, ți-l prezint… pe Sunny Bracha.
Sunny Bracha?
Zi-i ce crezi despre faptul că te-a făcut infractor.
Nu m-a făcut Sunny infractor. Eram frați de sânge.
El m-a salvat de plictisul vieții, fiindcă…
Ieri ți-a luat 15 minute. Ce e?
Nimic!
N-aveam unde merge, cu cine să stau, ce să fac.
Aveam o viață de căcat. Iar Sunny…
El avea o viață de vis.
Era infractor, celebru în tot orașul, dar era și bun.
Nu avea tată.
La fel ca mine.
Iar mama lui era absentă, ca a mea.
Era cel mai mare hoț pe care îl văzusem.
Era cea mai proastă combinație. Simțeam că trebuie să-l cunosc.
E clar că voiai să fii ca mine.
Normal! Uite ce frumos și nobil ești,
cu căciula din blană de panteră, cu mantia regească
și cu coșul pe nas.
Da, voiam să fiu ca Sunny.
Dar Sunny nu era fraier, nu se împrietenea cu oricine.
Știam că, dacă m-aș fi dus să-i spun că vreau să fiu ca el,
ar fi râs de mine.
Și ce-am făcut?
Cum te întâlnești cu un hoț? Îi creezi condiții și vine.
Am lansat zvonuri că fur și eu și a venit el la mine.
E plăcut aici.
E răcoare și deodată… „Mai vorbește-ne despre furturi…”
Am auzit de tine. Dar nu-mi imaginam că ești așa de mic.
E o calitate în domeniul nostru.
Cu fața asta drăguță,
pot să fur ce vrei tu.
Bine.
Era o lipeală de groază.
Cea mai proastă lipeală din viața mea.
Se pare că era hoț, dar profesionist.
Cel mai prost mentor pe care l-am avut.
În medie, furam, vă jur, 60 de portofele pe zi.
Statistic, am furat un portofel de la un cunoscut al vostru.
Și nu-mi pare rău.
Nu mă judecați. m-au judecat deja. Ascultați.
Ochelari de soare, carduri, electrocasnice.
După trei luni, mama avea o fântână cu un bebeluș care se pișa.
Se pișa pe toate.
În fiecare dimineață mergeam cu Sunny la parcul acvatic.
Adică ne furișam înăuntru. Mă ajuta să sar gardul.
Să sar gardul în lumea interlopă și era foarte profesionist.
„Ia lecții de la mine.”
Mă ajuta să sar. Intram în parcul acvatic.
Aveam o față inocentă. Lumea zicea: „Ce drăguț!”
Intram, luam portofele, le aruncam. Apucam ce nimeream, cu șlapi în picioare…
Urcam pe tobogane, mă băgam în față. „Eram primul…”
Șterpeleam un portofel și plecam mai departe.
La Luna e un loc pe unde să te strecori. Urci pe un stâlp și e un gard cu cioburi.
E inexpugnabil. Faci așa și ai intrat în Luna.
Când intram, purtam hanorace.
Nici nu eram dubioși.
La Luna era mereu la fel. Exista o cursă, Tagada.
Ați auzit de ea?
E o platformă și pun muzică.
Înainte să urci, îți lăsai lucrurile într-o cutie deschisă.
Era foarte sigur.
Cursa durează fix opt minute și nu poți coborî înainte.
La început oamenii se distrau,
apoi ne vedeau că furăm, dar nu aveau ce să facă.
Muzică din anii '90…
În timp ce noi le distrugeam pe față gențile.
Și ne vedeau. „Nenorocitule!”
Dar asta nu era tot. În portofelele furate erau carduri de la tot soiul de piscine.
Toți erau bătrâni acolo, mămăițe care înotau cu capul deasupra apei.
„Mă bucur că văd tineri aici.”
„Și eu mă bucur să vă văd.”
Când se întorcea, pac, portofelul! Îmi plăceau portofelele lor.
Mă scuzați. Doamne! Nu sunt…
A trecut mult de atunci. Serios!
I-am luat portofelul bătrânei.
Erau ca niște cuburi. Bătrânele…
Își puneau PIN-ul acolo. „Nu uita, 4582.”
Muream după portofelele alea.
Îl luam în brațe, strigam: „Este!”
Zicea: „Ne poartă ghinion.” Noi suntem ghinionul.
Dar atunci… Au apărut lăcomia și îndrăzneala.
Familia bogată a amicului meu roșcovan s-a dus în vacanță în Seychelles.
Pusesem ochii pe ceva ce ascundea taică-su în mansardă.
„Ceva?”
Este!
Eram un imperiu, dar, mai mult de atât, eram prieteni.
Eu și Sunny eram frați, parteneri…
Frați de sânge.
Și cu banii pe care îi făceam, luam MDMA și vindeam la școală.
Nimeni nu mă bănuia și prezentam încredere.
Lasă-mi fiul în pace!
- Ce ai? - Treci imediat în casă!
Dispari.
- Tai-o! - Super!
Yiftach, Roșcovane, ce…?
Ce faci?
- Bine, frate. Tu? - Bine. Fac bine.
Cum merge? Te descurci aici?
Sigur.
Toți știu să nu se pună cu mine.
- Au încercat? - Da, și le-a pierit cheful.
Îndrum copiii de-a treia.
Școala e nasoală, același căcat dintotdeauna.
Da. Mă bucur.
Când ieși? Să-ți păstrez caietele?
Da, păstrează-le.
S-a terminat timpul.
- Stai… - Gata.
- Nu te întâlnești cu bunică-ta? - E aici? Unde?
Au percheziționat-o. Ți-a adus ceva.
Bunico!
Ce e, bunico?
- E foamete la Ierusalim? - E secetă.
E prima oară când îi aduc ceva nepotului meu la închisoare.
Sper că am ales bine.
Perna ta de acasă.
Aveam și fulgi de porumb, dar mi i-au confiscat.
De care ați adus?
Te-ai interesat?
Am discutat cu doi avocați și cu cel care te-a trimis la Horesh.
Au zis că deja ai obținut cea mai bună înțelegere.
Mă gândeam că poate… mă mut cu tine, ca să nu mai fac prostii.
- Nu e… - Jur că o să fiu cuminte.
Ți-a spus mama ta că sunt bolnavă, nu?
N-a inventat ea?
- Te descurci? - Desigur.
- Sigur? - Sigur că da.
Ascultă, niciun judecător n-o să te elibereze
după acuzația de trafic de droguri.
Zic că tot ce poți să faci e să te comporți cât mai bine.
Poate că așa îți reduc cu câteva luni pedeapsa.
Câteva luni? Vreau să ies acum.
Dragule…
Poți să aștepți?
Integrează-te și ferește-te de necazuri.
Poți?
De dragul meu?
Inspiră adânc.
La bulău te bați neapărat.
Pe ce se bazează loialitatea afară? Ce unește oamenii? Hobbyurile, pasiunile.
Vă plac jocurile de noroc și vă împrieteniți.
La pușcărie prietenii îți sunt băgați pe gât.
„Sunteți concitadini. El se bate. Nu te bați și tu? Ce e cu tine?”
Ce-mi pasă mie de concitadini?
„Sunteți concitadini. Nu-l sprijini?”
Și sunt și colegii de celulă. „Vorbește-i frumos, nu vă bateți.”
Ce dacă te violează noaptea? Nu le pasă. E colegul de celulă.
Colegul meu, de exemplu…
Lui Mowgli îi place să spargă țeste cu piatra. Așa o fi învățat în Africa.
- Așa îți arată ei că te iubesc. - Dean, ajunge.
Spune-ne cum a fost la școală.
La școală? Eram de nota zece.
- De nota zece? La ce? - La mate.
Să mor eu!
Într-a patra m-am mutat.
M-am dus eu în prima zi,
sfios, cu rucsacul în cârcă, cu privirea în podea.
Și am văzut o fată, pe Oshrit, parșivă, slăbănoagă ca Zohar Argov.
Vine din spate și zice…
„Elevul cel nou!”
Colegul zice: „Nu te întoarce!”
„Cum să nu mă întorc?” Eram curios. Și n-o cunoșteam. Ar fi fost urât.
Nu știam ce să fac. Între timp ea mă striga: „Elevul cel nou!”
Ăla insista: „Nu te întoarce!” I-am zis: „Frate, mă întorc.” Zice…
„Treaba ta.”
M-am întors, jur, m-a privit în ochi și a zis…
„Îmi dai un floc pe zece shekeli?”
„Ce?” Zice: „Ți-am spus să nu te întorci.”
Mi se părea o afacere avantajoasă. I-am zis că-i dau la pauză.
I-aș fi dat pe loc.
„Scoate banu'.” Dar n-aveam nici măcar unul.
Aș fi smuls și i-aș fi dat.
Ce-am făcut?
M-am dus la un cunoscut și i-am zis…
„Tidhar!”. Zice: „Ce?”
„Îmi dai un floc pe 5 shekeli?”
„E pentru Oshrit? Boule!”
I-am zis: „Nu-mi strica afacerea.”
Zice: „Vino.” Ne-am dus în spatele gheretei lui Igor.
Ne-a văzut Igor. Zice: „Oshrit aia…”
S-a dezbrăcat și…
…a zis ceva neașteptat. Întreabă…
„Vrei să-ți alegi?”
„Nu mă gândisem, dar dacă tot ai zis, îl vreau pe ăla.
Nu, unde erai înainte. Ăla e frumos. Da, ăla.”
Am ales ceva frumos pentru Oshrit, ceva simbolic.
Sunt profesionist, nu i-l puteam da așa. „Hai să-l ambalăm!”
Am rupt o pagină, am îndoit-o,
l-am pus înăuntru, am scris: „Pentru Oshrit” și am desenat un floc.
M-am dus la ea la pauză…
„Vino.”
Se uită la mine și zice: „Gata?”
O fată fermecătoare, feminină.
I-am dat plicul. Descreierata l-a deschis acolo.
Nici măcar: „Hai mai într-o parte!” Toți știau că fata e…
Se uită la el
și zice:
„E al lui Tidhar, boule. Dă-mi banii.”
Ce tare ești!
Ești dat dracu'!
Hai, zi ceva!
Alo!
Micul Bruce Lee nu te-a auzit imitând-o pe Chelli. Imit-o.
O imiți pe Chelli?
Hai, arată-ne!
Hai, imit-o!
„În sector intră numai cuțite bine intenționate.
Numărătoarea începe de la zero.”
Vezi? Ți-am zis!
Fă gluma cu negrul!
Sectorul B, apelul începe în cinci minute.
M-ai imitat?
- N-a fost mare lucru. - Arată-mi.
A fost o glumă.
Hai, arată-i, a fost tare.
„Negrului nu-i place Super Mario.”
- Arată-mi. - Imită-l pe negru!
Mowgli merge prin junglă și crapă capul fetelor!
Fii bărbat, arată-mi.
Nu-ți arăt.
- Arată-mi, lașule! - Altfel îmi crăpi capul?
Mowgli merge prin junglă și crapă capul fetelor!
Înțeleg de ce mă urăști.
Fiindcă am omorât-o.
Și e interzis.
Dar jur că n-o să mai omor pe nimeni.
Dar de ce?
Nu știu.
Cum știi că n-o s-o mai faci?
Știu eu. Fiindcă ești tu aici.
Mișto pernă!
Perna!
Adu-mi cutia.
Ia!
Nu se poate!
M-a spart!
Cum așa?
E greu.
Nu?
Zorro!
Ce e?
Scuze că am fost nesimțit.
Mowgli, nu?
- Nu-i nimic, ce-a fost a fost. - Bine.
IANUARIE
FEBRUARIE
MARTIE
APRILIE
Cere-i voie lui Chelli. Știe că țineai la bunică-ta.
Nu vreau.
- De ce? Înmormântările sunt importante. - Nu vreau, sunt prea trist.
Alb nesimțit ce ești!
Câte una.
Lusha, aici!
Freddy!
Freddy, dă pasă!
Pasează pe sus!
- Pasează! - Aici!
APRILIE
Haide, una scurtă!
- Hai, șefa, nu se face așa ceva! - Shaiman, n-ai de ales.
„Aveți 96% șanse să vă întoarceți aici, fiindcă sunteți loaze cu creier atâtica.”
- Cum îl cheamă? - Ți-am zis, nu știu.
- Cum să nu știi numele lui taică-tu? - Nu mă interesează.
Mama zice că a vrut să ne omoare.
Pe bune.
- În ce fel? - De fiecare dată altfel.
Deci nu-l cunoști?
M-am dus o dată să-l văd. I-am găsit adresa într-un caiet al mamei.
M-am dus cu doi amici. Eram varză și i-am bătut la ușă.
Ne-a deschis și a urlat la noi.
„Voi aruncați cu ouă în mașina mea? Loaze fără creier!
Valea, să nu chem poliția!”
Asta a fost.
- Ce dobitoc! - Da.
Haide!
- Ce măgar! Ce l-a apucat? - Uite!
Hai! Nu pot, e…
- Cum joci jocul ăsta? - Mama îl juca tot timpul.
Gagici bune!
Dafna!
Ciocu' mic!
Veniți, fetelor! Vă explic eu…
- Dean! - Mișto la izolator!
M-am apucat de stand-up la pușcărie.
Era un curs de teatru…
Eram bun.
În fine, eram la pușcărie,
iar după un timp m-au trimis la cursul ăsta.
Directoarea mă plăcea, îi eram ca un fiu.
Am imitat-o și i-au zis paznicii.
Într-o zi, paznicii au venit la celula mea cu bastoane și au zis: „Afară!”
Eram sigur că o să mă snopească.
M-au dus la directoare. M-au pus să stau jos, erau 20 de paznici.
„Am auzit că mă imiți.”
Fix așa.
Am zis: „Eu? N-ai auzit bine.”
„Dacă nu, te duc în sectorul 2.”
E sectorul teroriștilor.
Am zis: „Abulawa!
După ce te scarpini în cur, nu pune mâna pe mâncare, Abulawa!”
A râs…
A zis că am haz și am început să-i distrez.
Aveam haz, dar era să mă înjunghie unii.
Odată fumau bong. Juma' de gram de iarbă la 200 de țigări.
Un cartuș amestecat cu juma' de gram. O porcărie.
Eram varză și am început să imit, să fac rime,
prostioare din anii '90.
Nu știu, e o tâmpenie.
Începeam: „Eu și tovarășii mei din România…”
„Eu, Berto, Zhico și cu Sticlă
Ne-am dus să șparlim o biclă.
Am mers cu băieții, golani români, Să furăm roți vreo două săptămâni.”
Acolo n-ai distracție, deci erau toți pe jos.
Vine unul cu un cuțit și zice: „Hai la mine!”
Zic: „Ce-o vrea?”
M-a dus, a pus o cârpă-n ușă. Eram sigur că-mi taie gâtul.
Zice: „Bag-o pe-aia cu tovarășii români.”
Întreb: „Unde ai auzit-o?”
„Am auzit pe-aci că faci rime.”
Zic: „N-ai să vezi, era să mă înjunghii.”
Scoate cuțitul. „Eu cu tovarășii mei români…”
Zorro!
Ce e, Chelli?
Hai cu mine!
- Unde? - Hai, mișcă!
- Ce e? Zorro e bine? - Haide, Dean!
Unde e Zorro?
- Mersi. - Ce e, Chelli?
- E ziua cea mare. - Cum adică?
- Pleci acasă. - Ce?
Ți-au redus pedeapsa cu două luni. Felicitări!
Strânge repede, te așteaptă mașina.
- Unde e Zorro? - Cu asistenta socială.
Nu e timp de sentimentalisme, te așteaptă mașina la poartă.
Nu te fandosi.
Mișcă, puștiule! Trăiește din nou.
- Ții minte ce ți-am spus la venire? - Nu.
Că tu trebuie să infirmi statisticile.
- Care statistici? - Care?
Unde mă duc?
Am vorbit cu mama ta.
- Nu mă întorc acolo. - Știe. Are o soluție.
Dean, știu că n-o să-ți fie ușor,
dar am suferit destul.
- Mișcă. - Unde?
- Vreau să-l salut pe Zorro. - Da?
- Termină cu alea! - Pleci când spunem noi.
- Îmi iau rămas-bun! - Calm!
- Nu plec! - Ușurel.
Nu plec!
- Îmi iau rămas-bun. - Nu merge așa, idiotule!
- Ia-ți catrafusele. Pleci acasă. - Ba nu!
Îi transmit eu.
Nu plec fără să-mi iau rămas-bun! Nu înțelegi? Nu plec!
- Treci încoace. - Ce cauți aici?
- Ajunge, Dean. - Ia mâna, lăbarule!
Gata, calmează-te!
- Ia mâna! - Pleci!
Ia mâna, scârbă!
- Cu sau fără boarfe! - Ia mâna!
Ia mâna, nenorocitule! Ia mâna!
Pa, Dean!
Lasă-mă, nenorocitule!
- Lasă-mă! - Gura!
Hai, dă-mi drumul!
Ia mâna de pe mine. Lasă-mă!
Subtitrarea: Mariana Piroteală