ЦЕЙ СЕРІАЛ — ДРАМАТИЗАЦІЯ ПЕВНИХ ФАКТІВ І ПОДІЙ. НАЗВИ Й ПОДІЇ ЗМІНЕНО.
Діне, скажи другу, хай поверне биту.
-Що? -Бачу, ви з дружком Зорро ладнаєте.
Але будь обережним.
Його попередній співкамерник — Зорро довів його до самогубства.
А що з дівчинкою? Умри, сучий сину!
Я хочу пояснити,
що важливо, аби ти зарізав свого чорнозадого друга.
Я сумую, бабусю. Я люблю тебе.
-Хто поховав? -Дрорі.
Годі з мене твоєї брехні. Ти такий, як і твій батько!
Як мій батько?
У кінці коридору — драмтеатр. Тобі точно сподобається.
-Хто почне? -Хай новенький почне.
Хочеш підійнятися? Усі ці зірки вже були. Та ти не зобов'язаний.
Я зруйнувала йому життя.
Я маю піти й сказати йому, що його бабусі зле,
бо він лише її любить, а мені вже не довіряє.
-Кажи. Що ми зробили? -Тихо.
Якщо до завтра не подружитеся, то хтось поїде в пекло Броша.
Діне Шаймане, це Фредді Сюссан. Пам'ятаєш мене?
Пришли його сюди.
Фредді.
Я Аліза.
-Фредді Сюссан. -Дуже приємно.
А ти кумедний.
І не кажи.
Ти справжній клоун.
А ви хто?
Власне…
Краще обговорімо це без дружини. Це не поважно.
Усе гаразд, я не дружина. Можеш…
Ти жінка.
Я жінка. Говори.
Ти винен мені 380 шекелів.
Що?
-Ти серйозно? -Ще і як.
Постачання труб, пам'ятаєш?
Труб?
Що? Звідки ти це взяв?
Звідки?
Товар, кур'єр, відсотки за двадцять років —
виходить 380 шекелів.
Гаразд, добре, я можу…
Я можу переказати гроші?
Та я кепкую. Ти чого такий серйозний?
-Розслабся, що сталося? -Припини.
-Ти ж комік, хіба ні? -Тож…
Де ви познайомилися?
А де, Діне?
-Даніель. -А, Даніель, так.
Ми з Фредді були разом у… Ми разом робили ремонти.
А, так.
Будівництво.
То ремонти?
-Гаразд. -Давним-давно.
Я… Я піду подзюрю.
Гарну ти жінку знайшов.
Чому так напружився?
А ти? Що…
Чим живеш?
Я слюсар за викликом.
Ти?
Можеш повірити?
Та ну.
Ти залишив проблеми позаду.
А як там твоя мама й інша мама, і ще одна мама?
Дай Боже, дай Боже й померла, хай спочиває з миром.
Співчуваю тобі.
А твоя мама?
Дай Боже.
-Цигарку? -Та ні, дружина чекає надворі.
Гаразд, друже, радий був бачити.
І до зустрічі, як то кажуть.
І присягаюся, я прийшов лише посміятися.
Радий бачити.
А скажи, ти…
Ти спілкуєшся з кимось із тих часів?
З живими — так.
-Половину з них убили. -Половину вбили?
Дехто на нарах.
А пам'ятаєш ту маячню, що…
Як Хеллі казала? Як там було?
-Відсотки? -Дев'яносто шість відсотків виживуть?
Ага.
Вона знала, що каже.
Ага.
Не всі змінили ім'я.
Клас.
Радий бачити, клоуне.
А ти знаєш,
що там Зорро?
Ти мене питаєш?
Гадки не маю.
-Зовсім? -Ні.
Якщо ти не знаєш, де він, то, мабуть, два метри під землею.
Бережи себе. Гаразд?
-Що? -Бережи себе.
Авжеж.
Бувай, Даніелю.
Бувай, Фредді.
Чуєш?
Що таке? Ти боїшся мене?
Ну гаразд.
Гаразд, Кролику.
Камера мала. Не матимеш вибору.
Доброго ранку, хлопці. Ви помирилися?
ПОГАНИЙ ХЛОПЧИК
Бабусю, я в камері з психопатом.
Тобі варто заспокоїтися,
а я спробую щось зробити, гаразд?
-Ти мене чуєш? -Так.
Я навідаюся до тебе, добре?
Просто не повертайся до своєї кімнати.
Побудь десь-інде. Я скоро приїду, онучку.
Бувай.
«І лише тому, що…»
Дін, так?
Дай угадаю.
Торгівля жінками?
Ні? Гаразд.
Геноцид.
Ні.
-Зберігання наркотиків із метою продажу. -Тепліше.
Усе, я здаюся. Як ти тут опинився?
У «Ламборгіні».
Ви кажіть, я можу підвезти якось.
Виступатимеш?
Спробуй. Не засудять, це безпечне місце.
Поглянь, тут ґрати й усе таке.
Я не довіряю іншим.
Гаразд.
А якщо лише ти і я?
Ви теж «інша».
Гаразд.
Тоді домовмося.
-Підіграй мені раз, і я облишу тебе. -У чому підіграти?
В ефективних вправах.
Яких вправах?
Я знаю, що причиною багатьох проблем у твоєму житті є твоя мама,
і віриш чи ні, ти не один такий.
-Дякую. -Немає за що.
Ось що ми зробимо. Я сидітиму перед тобою і гратиму твою маму кілька хвилин.
Щоби ти висловив усе, що обтяжує.
Що смішного?
-Навіть вона не може грати мою маму. -Справді?
Усе настільки погано?
Так.
Гаразд, якщо не маму, то зіграю Санні Браху.
Звідки ви знаєте?
Його звали Санні, присягаюся.
Санні Браха, та імена не важливі.
Такі імена… Батьки такі: «Як назвемо його? Оберімо проблемне ім'я.
Санні»? І ким ця дитина має бути?
Мотоциклом? Що це за ім'я таке?
«Санні…»
-Лушо! -Що?
Підійди-но, голубчику. Сідай сюди.
Сідай.
Привіт.
Діне, прошу,
Санні Браха.
Санні Браха?
Скажи, що відчуваєш, адже він зробив тебе злочинцем.
Санні не робив мене злочинцем. Ми були кровними братами.
Санні врятував мене від нудьги життя, бо, відверто…
Ти ж це знаєш. Що таке?
Нічого!
Я не мав ні свого місця, ні людей чи заняття.
Життя було лайном.
А Санні?
Санні проживав мрію.
Злочинець, відомий у всьому місті,
а ще й добрий.
Він не мав батька.
Як і я.
І мами справжньої він не мав, як і я.
Він був найкрутішим злодієм, якого я бачив.
Найгірше поєднання. Я сказав: «Маю познайомитися».
Так я собі вирішив.
Ти хотів бути як я, очевидно.
Звісно. Глянь, який ти благородний красень…
а цей капелюх із пантери, королівська мантія
і прищик на носі.
Але так, я хотів бути як Санні.
Але Санні не був лохом. Він не водився з будь-ким.
Я знав, що якщо я підійду й скажу йому: «Санні, я хочу бути як ти», —
він би заржав.
І що я зробив?
Як знайомитися зі злодієм? Створити можливість, він прийде.
Я поширив чутки, що я теж крадій, от він мене й знайшов.
Тут так добре.
Раптово стало так класно. Ви такі:
«Розкажи нам іще про крадіжки».
Я чув про тебе.
Я думав, що ти малий.
Це лише на користь у нашій справі.
Це миле личко?
Може вкрасти будь-що.
Гаразд.
Це був пекельний союз.
Один із найкатастрофічніших метчів.
Виявилося, він крадій, але справжній профі.
Найгірший наставник у моєму житті.
Ми в середньому крали, присягаюся, шістдесят гаманців на день.
Статистично кажучи, я вкрав гаманець у ваших знайомих.
І я про це не шкодую.
Не судіть мене. Мене вже судили. Вислухайте.
Протисонцеві окуляри, кредитки, електроприлади.
Через три місяці я побудував мамі басейн із фонтанчиком, у який пісяє дитя.
Просто задзюрює.
Щоранку ми із Санні ходили в аквапарк.
Власне, проникали. Він підсаджував мене через огорожу.
Підсаджував на злочинність. Він робив це дуже професійно.
«Я покажу, як це робиться».
Він підсаджував, я заходив в аквапарк,
невинний хлопчик, люди казали: «Який милий», —
а я заходив, хапав гаманці, перекидав.
Я робив це в шльопанцях. Без принципів.
Катався гірками, не стояв у черзі, казав: «Я був тут першим».
Крав гаманець, біг далі. Далі в луна-парк.
Є місце, де можна пробратися.
Видертися на стовп, там стіна з уламками скла.
Ой, як же важко перелізти, робиш отак, і ти вже в луна-парку.
На території парку ми були в капюшонах,
зовсім не підозріло.
Луна-парк щодня був однаковий. Був атракціон «Таґада».
Чули про такий?
Ось така тарілка, і музика грає.
Перш ніж підійнятися, люди мали покласти сумки у відкритий ящик.
Дуже безпечно.
І йти кататися рівно вісім хвилин,
а раніше вийти не можна.
Вони собі отримують задоволення,
аж ось бачать, як ми крадемо їхні речі, а вони безсилі.
А ще ці пісні 90-х…
А ми тим часом нахабно хапаємо їхні сумки.
Вони нас бачать. «Агов, виродку!»
Та це ще не все. У гаманцях, які ми крали,
були перепустки до різних басейнів.
Там усі старі, бабці, які плавають не занурюючи голову.
«Приємно бачити тут молодь».
«І ми раді вас бачити».
Вона повертається, а я хапаю її гаманець. Любив я ті гаманці.
Ви пробачте, боже мій, добре? Я не…
Це давня історія, чого ви?
Я схопив гаманець старенької.
У них гаманці у формі кубиків. Старенькі пані також…
Вони записували там свій пін-код. «Не забудь, 4582».
Ми тішилися тим гаманцям.
Я обіймав його й кричав «ура!»
Він казав: «Не спокушай диявола». Ми дияволи, недоумку.
Але потім…
Виникла жадібність і зухвалість.
Багаті батьки мого рудого друга
повезли родину у відпустку на Сейшельські острови.
А я поклав око на дещо, що його батько ховав на горищі.
«Дещо»?
Ура!
Ми були імперією,
та що важливіше, ми були друзями.
Я і Санні були братами, партнерами…
Кровними братами.
А на наварені гроші
ми купували мішки моллі, які я спродував у школі,
бо мене не підозрювали, усі знали, що я не підведу.
Руки геть від мого сина!
-Та що з тобою? -Негайно в дім!
Забирайся.
-Геть! -Залюбки.
Їфтаху «Малиновий», що…
Як життя?
Та все добре, брате. А ти як?
Добре, усе добре.
Як справи? Улився в компанію?
Авжеж.
Усі знають, що до мене краще не лізти.
-А пробували? -Так. Більше не спробують.
Я консультую третьокласників,
школа відстій, як завжди.
Так. Радий чути.
Коли ти вийдеш? Може, вести конспекти для тебе?
Авжеж.
Усе. Час вийшов.
-Га? Чекай… -Усе.
-Але твоя бабуся… Не побачишся з нею? -Бабуся тут? Де?
Її обшукали, бо принесла тобі речі.
Бабусю!
Бабусю.
Що, бабусю?
-У Єрусалимі закінчилася їжа? -Там посуха.
Я вперше приношу речі внуку до в'язниці.
Сподіваюся, я не прогадала.
Твоя подушка з маминого дому.
Я принесла кукурудзяні пластівці, але їх не пропустили.
А які ви принесли?
Ти з'ясувала?
Ми порадилися з двома юристами й із тим, хто відправив тебе до Хореша.
Кажуть, ми отримали найкращу угоду.
Гаразд, я думав, що, може, я міг би…
Я міг би чемно жити з тобою.
-Це не… -Я буду чемний, обіцяю.
Мама казала, що я хвора, так?
То це не вигадка?
-З тобою все буде добре? -Звісно.
-Ти впевнена? -Звісно.
Жоден суддя не відправить тебе додому після звинувачення в торгівлі наркотиками.
Кажуть, найкраще, що ти можеш зробити —
поводитися якнайкраще,
і, можливо, тобі спишуть кілька місяців.
Кілька місяців? Я хочу додому вже.
Сонечко…
Можеш перетерпіти?
Спробувати вписатися? Не влазити в халепи?
Ти б міг?
Заради мене?
Потерпи трішки.
Бійок у в'язниці не уникнути. На чому ґрунтується відданість тут?
Що об'єднує людей? Хобі, спільні інтереси.
Ти любиш азартні ігри, він теж, ось і дружба.
У в'язниці тебе змушують дружити.
«Ви з одного міста. Не заступишся за нього?
Що ти за людина?»
Що мені до типа з мого міста?
«Ви з одного міста. Ти його не підтримаєш?»
А ще є сусіди по камері.
«Він твій сусід, не грубіянь, не бийся з ним».
А якщо він зґвалтує мене вночі? Їм байдуже. «Він твій сусід».
Мій сусід, наприклад…
Мауглі Тоглі любить трощити дівчаткам голови каменем. В Африці навчився.
-Так вони проявляють любов. -Діне, досить.
Розкажи нам про школу. Як тобі в школі?
Школа? Я був відмінником.
З якого предмету?
З математики.
Зуб даю.
Я змінив школу в четвертому класі.
Зайшов першого дня,
я соромився, на спині наплічник, очі в підлогу.
Раптом я бачу дівчину, Ошріт.
Така хитра, худа, як Зогар Арґов.
Вона підійшла ззаду й промовила:
«Новенький!
Новенький!» Хлопчина поруч лише нагнітає: «Не обертайся».
«Не обертайся?» А я хочу глянути, що там.
І я її не знаю, так негарно.
У мене в голові дилема.
А вона кричить: «Новенький!»
А він наполягає: «Не обертайся!» Я кажу:
«Я повернуся, бро, вибач». А він каже…
«Чини на свій розсуд».
Я обертаюся, присягаюся, вона подивилася мені в очі й сказала:
«Продаси волосню з яєць за десятку?»
«Перепрошую?» А він: «А я казав».
Угода здавалася вигідною.
Я кажу їй:
«Я принесу на перерві».
Я був готовий на це.
Я хвилююся: «Покажи десятку». А я там лисий.
Я б вирвав волосину й віддав би.
І що ж я зробив?
Я пішов до того шкільного знайомого й сказав…
«Тідаре». Він: «Що?», — а я питаю: «Продаси волосню з яєць? За п'ятірку?»
«Для Ошріт, та? Йолоп».
Я кажу: «Ну ж бо, не підводь мене».
Він каже: «Іди сюди». Ми йдемо за будку Ігоря,
Ігор помічає нас: «Ця Ошріт…»
Він спускає штани й…
…промовляє дещо неочікуване. Він запитує:
«Хочеш обрати?»
«Я про це й не думав, та тепер я б обрав ось цю.
Ні, ти щойно минув… Оця гарна, так, ця».
Я вибрав гарну волосину для Ошріт, символічну.
Я дбаю про клієнтку, тож кажу: «Так просто негарно.
Запакуймо». Я вирвав сторінку з блокнота, склав,
загорнув волосину, написав «Для Ошріт» і намалював завиток.
Підходжу до неї на перерві…
Іди сюди.
Вона дивиться на мене: «Ну що, приніс?»
Чарівна, дуже жіночна дівчина.
Я віддав їй конверт. Ця шизанута бере й розгортає його.
Ми навіть не відійшли кудись. Усі знали, що вона…
Вона дивиться
й промовляє до мене:
«Це Тідхара, так? Козел. Верни гроші».
Ти крутий!
Ти найкращий!
Ну ж бо, скажи щось.
Агов?
Малий Брюс Лі не чув наглядачку Хеллі.
Покажи наглядачку Хеллі.
Можеш зіграти Хеллі?
Ну ж бо, покажи.
Ну ж бо, зроби це!
«Тільки ножі з добрими намірами можуть потрапити до тюремного блоку.
Кожна перекличка
іде з нуля».
Бачиш, я ж казав!
А тепер жарт про чорнозадого!
Блок Б, перекличка за п'ять хвилин.
Ти грав мене?
Це дрібниця.
Покажи.
Я лише жартував.
Ну ж бо, покажи йому, це було гарно.
«Чорнозадий не любить "Маріо"».
-Покажи. -Покажи чорнозадого!
Мауглі гуляє джунглями, трощить дівчаток!
Покажи. Будь чоловіком.
Я не покажу.
-Покажи, боягузе. -Або що? Розтрощиш мені голову?
Мауглі гуляє джунглями, трощить дівчаток!
Я розумію твою ненависть.
Я ж її вбив.
А це заборонено.
Але присягаюся тобі, вона остання, кого я вб'ю.
Але чому?
Я не знаю.
Звідки знаєш, що це востаннє?
Просто знаю.
Бо зараз ти тут.
Гарна подушка.
Подушка!
Принеси кукурудзу.
Тримай.
Та ну…
Овва, мене зрубало.
Як так?
Це важка робота.
Скажи?
Зорро.
Що?
Вибач, що був козлом.
Мауглі Тоглі, так?
Нічого. Це в минулому.
Це добре.
СІЧЕНЬ
ЛЮТИЙ
БЕРЕЗЕНЬ
КВІТЕНЬ
Попроси Хеллі відпустити, вона знає, що ти любив бабусю.
Я не хочу.
Чому? Це ж бабуся. Похорони важливі.
Я не хочу, мені сумно.
Білий засранець.
По одній.
Лушо, сюди!
Фредді!
Фредді, пасуй!
Верхній пас, сюди!
-Пасуй! -Сюди!
КВІТЕНЬ
Ну ж бо, щось коротеньке.
Годі, наглядачко, це недоречно.
Шаймане, зроби це, у тебе немає вибору.
«Скоріш за все, ви тут не востаннє,
бо ви нікчемні маленькі йолопи з крихітними мізками».
-Як його звуть? -Я казав, що не знаю.
Це ж твій тато, як так?
Я не хочу знати. Мама каже, він хотів нас убити.
Я серйозно.
І як же?
Щоразу по-різному.
То ти його не бачив?
Якось я пішов до нього. Знайшов адресу в маминому записнику.
Я взяв двох друзів. Ми були в дрова. Постукали у двері.
Він відчиняє і починає волати на нас.
«Це ви закидуєте моє авто яйцями? Кляті йолопи. Валіть, або викличу копів!»
На тому й усе.
-Який же козел. -Так.
Ну ж бо!
-Який же придурок. Що з ним не так? -Туди!
Ну ж бо! Я не можу, це…
Як ти в це граєш, бро?
Моя мама постійно грала в цю гру…
Кралечки!
Дафно.
Замовкніть!
Дівчата, ідіть сюди. Я вам поясню…
-Діне. -За таке в ізолятор.
Я почав займатися стендапом у в'язниці,
там був театральний гурток…
Я був здібний.
Словом, я був у в'язниці
й потім мене відправили до драмгуртка.
Наглядачка дуріла від мене, я був неначе її сином.
Я справив на неї враження, охоронці розповіли їй.
Якось усі охоронці прийшли,
оточили камеру з кийками. «Виходь!»
Я був певен, що мене віддубасять.
Мене відвели до наглядачки. Вона посадила мене серед 20 охоронців.
«Я чула, ти граєш мене».
Так і сказала.
Я такий: «Я?
Ви помилилися».
«Якщо не покажеш, будеш у блоці 2». Це блок для терористів.
Я такий:
«Абулаво!
Не колупайся в дупі перед їдою, Абулаво!»
Вона зареготала.
Каже: «Ти дотепний», — і я почав смішити їх.
Я був дотепний. Думав, мене заріжуть.
Якось хлопці курили бонги. Мікс. Пів грама трави на 200 цигарок.
Пів грама на цілу коробку тютюну. Гидота.
Я обкурився й почав грати, розігрувати історії в риму,
усілякі дурниці з 90-х.
Не знаю, це такий тупняк.
Я казав: «Ми з хлопцями в Румунії…
Там були я, Берто, Жіко й Майк.
Ми хотіли вкрасти велосипед.
Випивши кілька пляшок пива, ми крали велосипеди з 21 передачею».
А там немає розваг, тож усі такі…
Один підійшов із ножем і каже: «Ходімо до мене».
Я питаю: «Чого йому?»
Привів, прикрив двері тканиною. Я був певен, що мені глина.
Він каже: «Зіграй "Ми з хлопцями в Румунії"».
Я запитав: «Де ти почув?»
«Я чув, ти римуєш історії».
Я кажу: «Та ну, ти збирався зарізати мене».
Він дістає ніж. «Ми з хлопцями в Румунії…»
Зорро.
Як справи, Хеллі?
Ходімо.
Куди?
Ну ж бо, уставай!
Із Зорро все добре?
Ходімо, Діне.
Де Зорро?
-Дякую. -Що таке, Хеллі?
Важливий день для тебе.
Про що це ви?
Ти їдеш додому.
Що?
Тобі списали два місяці.
Вітаю.
Хутко збирайся, фургон чекає.
А де Зорро?
Із соцпрацівником.
Немає часу на сентименти, фургон чекає біля воріт.
Не розклеюйся.
Хутчій, малий.
Повертайся до життя.
Пам'ятаєш, що я казала першого дня?
-Ні. -Не стань частиною статистики.
-Якої статистики? -Ти скажи.
Куди я поїду?
-Я говорила з мамою. -Я туди не поїду.
Вона знає, у неї є рішення.
Діне,
я знаю, що тобі там буде нелегко,
але з мене досить болю.
-Рухайся. -Куди?
-Я мушу попрощатися із Зорро. -Так?
-Я все поставлю. -Ти йдеш тоді, коли ми кажемо.
-Я мушу. -Заспокойся.
-Я не піду! -Охолонь.
Це вже ні.
-Я не піду, не попрощавшись. -Не вийде, йолопе.
-Збирай речі, ти їдеш додому. -Не буду!
Я попрощаюся за тебе!
Я не піду, не попрощавшись! Ти не розумієш? Не піду!
-Іди сюди. -А тобі чого?
-Досить, Діне. -Не чіпай, виродку!
Досить, тихо.
-Не чіпай мене! -Ти йдеш.
Ходімо, виродку!
-Без одягу підеш. -Відпусти!
Відпусти, вилупку! Відпусти!
Бувай, Діне.
Відпусти, виродку!
-Відпусти! -Тихо!
Прошу, відпусти мене!
Забери від мене руки. Відпусти!
Переклад субтитрів: Павло Дум'як