TENTO SERIÁL JE INSPIROVÁN SKUTEČNOSTÍ. JMÉNA A UDÁLOSTI BYLY ZMĚNĚNY.
Nejsem zvyklá, že mi voláš.
Sunny to na mě všechno hodil. Ty krádeže, drogy, všechno.
Nelhala jsi.
- Ne. - Mrzí mě, že jsem takový zmetek.
Kdybys nebyl, neměla bych tě tak ráda.
Mám tě rád, mami.
Ty odtud vypadneš. Budeš stand-up komik. Budeš prachatej.
Dobudeš svět.
A možná někdy řekneš svým kámošům, že budeš profesionální vtipálek.
Taxametr běží?
Nejste v kontaktu? Nemluvili jste s ním 20 let?
- Ne. - Máte svoji hlavu, co?
Přinesl jsem vám lístky na vystoupení. Má to být vtipné.
Můj klient spolupracuje s policií
při budování obžaloby proti odsouzenému Deanu Scheimannovi.
„Bezvýznamný grázlík, násilník. Sprostý k vlastní rodině. Ať tam shnije.“
Ty zasranej bonzáku!
Tvůj kámoš je mrtvej.
Zdravím, tady je Daniel Chen…
Dean Scheimann.
Ty lístky, co jsem vám nechal, jsou na dnešek.
Budu vážně rád, když přijdete.
A jestli se vám ozval Zorro,
ať přijde taky.
LOTR
Nic takového jsem nikdy neříkala.
Tak dost. Tohle je absurdní.
Vstaň a dej si prádlo do pračky.
- Dobře. - Hned.
Co to je? Je voják?
- Je v desáté třídě. - To není.
Je to voják. Tohle je oficiální vládní razítko.
- Není voják. - Tak co je tohle?
Nevím. Není to fuk?
S vojákem chodit nebudeš.
- Jo? A co s tím uděláš? - Co s tím udělám?
Vymlátím z tebe duši a prodám tě pasákům. Nevychovaná huso.
Tohle muchlání po telefonu tenhle týden končí, jasné?
Setkejte se a ujisti se, že není voják, co chce jenom sex na opušťáku.
Nebo je konec, rozumělas?
ZKONTROLOVÁNO
- Haló? - Nejsem voják, přísahám.
Nikdy jsem nikomu nesloužil. Je to moje pravidlo.
Já to nechápu.
To je jedno.
Musíme se sejít, nemůžu ji dál takhle ignorovat.
Proč to nejde?
Jde to.
Máš pravdu.
Už víš, jak vypadám. Horší už to být nemůže.
Blbečku.
Takže…
Mrknu na tréninkový plán a sejdeme se?
Dobře.
Dej to sem.
Jsem pro.
Zapomeň na to.
Jenom si k ní sednu a ucítí, jak se bojím.
Nic neucítí.
Máš jednoduchý úkol.
Vypadni, vyspi se s ní,
kup mi popcorn a pak se vrať. To je celý. Proč jsi…
- Já? Vyspat se s ní? Dej pokoj. - Čeká na tebe.
Dvě věci.
Zaprvý, jak izoluju Deana,
a za druhý, jak seženu nůž?
Nemusí být sám. Skočíme na něj všichni a pomůžeme ti.
Chci jeden na jednoho.
To je škoda, je tu nuda.
Vypadám jako Samantha Fox?
Ne.
Jenom jsem chtěl akci.
Myslíš, že je to film?
Nehraj si na gangstera. Jsi jenom kluk.
A co ten nůž?
Skutečnej? Nebo takovej, co vyrábí Luša Svetr?
Nůž.
Na bloku je jenom jeden skutečnej nůž.
Dělej, zeptej se.
Dobré ránko.
Paní ředitelko…
Jsem rád, že tu jste. Chci se na něco zeptat.
Tak do toho.
Potřebuju na pár dnů propustku. Prosím.
Řekls jí to?
Je to invalida.
O co tu jde?
Dean Scheimann má holku po telefonu.
Ona se nejspíš chce sejít a on jí neřekl, že je v pasťáku.
- Jo, ta hezká? - Ta hezká.
Proč jí to neřekneš?
Tak to prostě je. Jsem troska.
S ošklivkama je to lepší. Nezlomí ti srdce.
Ale to nikdy nevyjde, vždycky jsou příliš hezké.
Máš pravdu, Tully.
Cheli, co říkáte? Jeden den, abych to vyřešil.
Mám trauma z tvého posledního odchodu.
Už jsem napravenej.
- Není to totéž. - Nemůžu.
Co když budu pár měsíců hodnej?
Tak možná za pár měsíců, když se budeš chovat.
Co když vám slíbím,
že když dostanu jeden den volno, všechno jí řeknu?
Vidím, že chcete říct ano.
Rozmyslím si to.
- Myslete pozitivně. - Jo.
- Tak za týden? - Když to dovolím, budeš chodit na hodiny?
- Budeš menší osina? - Jo.
- Slibuješ? - Rozhodně.
- Fajn. - Jste hvězda, tak za týden.
- Za týden. - Proč za týden?
Proč ne zítra? Pusťte ho zítra.
Co to děláš?
Vězení mu pokazilo vnitřní hodiny. Dohoda je za týden.
- Fajn. - Díky, Cheli.
- Vážně. - Není zač, Deane.
Co ti je?
To ten hajzl, Sunny.
Myslel jsem, že když odejdeš, zapomene.
Zapomeň na něj, snaží se tě oblbnout. Pro lidi jako my je to hloupej skautík.
Bude to dobrý.
Tel Aviv?
- No jasně. - Proč „no jasně“?
- Zbytek Izraele stojí za hovno. - Jak to?
Sejdeme se na Náměstí králů?
- Ne. - Na pláži?
- Ne. - Tak jo, jinde to neznám.
Co? Vždyť tam bydlíš.
Nevím, rád si doma čtu.
Tak si příští týden dohodneme místo
a setkáme se tam?
Dobře.
Trochu divný, co?
To rozhodně.
Jsi na řadě.
Sunny Bracho, jak je?
Co to děláš? Pusť ho!
- Pusť ho! - Sklapněte.
- Pusť ho! - Co to děláš?
- Ticho! - Já ho podříznu.
Ticho, mlčte!
- Sklapněte. - Běžte do prdele, všichni.
Mám u krku nůž. Vypadněte.
Necháš Deana na pokoji, slyšíš mě?
Fajn, ale proč ten nůž? Řekni, co chceš říct.
Není takovej, jakýho jsi ho znal.
Nech ho bejt.
Chce odsud vypadnout. Není nula jako my.
Co uděláš ty, až odejde, a ty přijdeš o prachy a ochranu.
Nejsem jeho kámoš kvůli prachům.
Fajn…
Už jsem to s tím nožem pochopil. Promluvme si.
Na.
Než mě pobodal, byli jsme bratři.
Měl jsem ho rád jako bráchu, fakt.
Ten vtip o orálu bych mohl poslouchat stokrát za sebou.
Říkal ti ho?
Jo.
A ten o kámoškách jeho mámy?
Jo.
„Tamarko, zklidni si toho kluka.“
Ten o tlustých babách?
- Znám. - Jo?
A ten o oslu a kvéru?
To je starý. Teď to má promyšlenější. Je profík.
Jo, slyšel jsem, že tu vystupuje.
Občas.
Ale není stydlivý? Dean se styděl.
Je ostrej jako břitva. Keren z něj udělala profíka.
- Keren? - Učitelka dramatu.
- Ona ho učí? - Každý den má soukromý lekce.
Kde?
V drama sále.
Jenom oni dva?
Takže ho necháš být, jo?
Hele, kámo…
chci se usmířit.
Varuju tě.
- Kdy jsou vycházky na dvůr? - Ve čtyři.
Kolem kolika dozorců se jde do drama sálu?
Kolem tří. Ale jeden z nich je Tully.
Co, ten je slaboch?
Jo.
Otevři pusu.
Tři.
Chytej.
Zbavil jsem tě Sunnyho.
- Jak to myslíš? - Řekl jsem, ať tě nechá, že tě kryju.
Byls za ním? Proč jsi mi to neřekl?
O nic nešlo. Nechce dělat problémy, jenom se chvástá.
- Nemusíš si kvůli mně hrát na tvrďáka. - Kdo si hraje na tvrďáka?
Chci tě vypakovat ze svýho života.
Pane jo, děkuju.
Myslím to vážně.
Chci aby za mnou Cheli při sčítání přišla
a řekla: „Toho idiota už propustili.“
A pak ten tvůj hnusnej ksicht už nikdy neuvidím.
Jdi do prdele.
Myslím, že bych odtud neměl odejít.
Nech toho.
Ne, venku jsem byl břídil, všichni mysleli, že stojím za hovno.
Teď jsem v něčem dobrej.
Jo? V čem jsi podle tebe dobrej?
Ve vězení.
Víš co? Nechci to volno.
- Co je ti? - Zůstanu tady.
Koupila jsem si boty.
Nevím, jak jsi vysoký.
Poslals mi jenom fotku obličeje.
Tak jsem si koupila boty bez podpatků.
Hele…
Vypadá to, že příští víkend bude zápas.
Haló, Dano?
Slyšela jsem tě.
Myslel jsem, že budu mít volno.
Takže jsi změnil názor?
Ne, to vůbec ne. Nezměnil.
Super. Tak se sejdeme.
Říkám ti, že nemůžu.
Jsi voják? Tak to je?
- Ne. - Tak o co jde?
Jsem popelář.
- To není vtipný. - Není to vtip.
Vstávám ve 3:30 a skočím na náklaďák.
Pak v pět odpoledne…
usínám u televize.
- Dobře, Deane… - Dělám si srandu.
Ale ne úplně.
Jak to myslíš?
- Jsem ve vězení. - Fajn, chápu.
Zapomeň na všechno.
- Přísahám, že jsem. - Tak se nepotkáme.
- Už toho mám dost. Nic nechápu. - Počkej, nezlob se.
- Odložíme to… - Nechci.
- Buď… - Všichni vězni na dvůr.
Všichni vězni na dvůr.
Sčítání za 40 minut.
Co to bylo?
Vězeňský rozhlas.
Věříš v Boha?
Rovnou na hlubinu, co?
Jsem unavený, co ti mám říkat?
Unavený z čeho?
Ani nevím.
Z lidského klábosení.
Ale ty to chápeš, ne?
Jak tě to napadlo?
Nebyla bys tu, kdybys nehledala víc než obyčejný život.
Nebo jsem tu možná proto, že jinde by mě nevzali.
- Jo, ale to vím, že není pravda. - Jo? Jak to víš?
Díval jsem se.
Ten Sunny Bracha mě děsí.
Je to jenom kluk.
Ahoj, Tully.
Ahoj. Budu na svém místě, kdybys něco potřebovala.
Ahoj.
- Jak je? - Dnešní hodinu asi vynechám.
Proč, co se děje?
Co se děje?
Nic. Nechte mě být.
Proč takový tón? K čemu je to dobré?
Není to dobrý. Nemusí být všechno dobrý.
Řekneš mi prosím, co se stalo?
Vy a vaše blbý rady.
Zavěsila mi. Prostě další děvka.
Už nikdy nikomu neřeknu pravdu. O ničem.
Chápu.
- Je to na hovno. - To si pište.
Hele, Deane, zlato.
Jenom jsi zpanikařil.
Ohledně volna, propuštění, všeho.
- Slibuju, že to dopadne dobře. - Jo? Nebuďte naivní.
- Takže si to pokazíš? - Jo, přesně tak.
Super.
Měj se.
Paráda.
Co se stalo? Co je?
Viděls Deana?
Hej, Lušo, viděls Deana?
- Ne. Co… - A Sunnyho?
Ne.
Co se děje, Zorro?
Ty zmrde!
Nech mě!
Tully, zavolej záchranku!
Zorro, brácho, jsi v pořádku?
Zorro, kamaráde.
Zorro, jsi v pohodě? Řekni něco.
Je to dobrý.
- Fajn. - Co se stalo?
- Je to dobrý, zavolej… - Co se mu stalo? Zorro!
- Jsem tu, dobrý. - Zůstaň s ním.
Josefe! Potřebuju záchranku do drama sálu!
Nikdy tě neopustím. Mám tě rád. Nech toho krvácení, nebo omdlím.
Uhni, Deane.
Zorro, neboj, záchranka je na cestě.
Zorro, vnímáš mě?
- Tully, rychle. - Neboj.
Záchranka tu bude za dvě minuty. Bude to dobrý. Dobrý. Uhni.
Určitě nechceš pár dní volna?
Nevím, paní ředitelko.
Pochopila jsem, že ta holka už není ve hře.
Proč?
Protože jste mi dali hloupé rady.
„Řekni pravdu.“ To tak.
To je mi líto.
Možná bys i tak měl vypadnout?
Vydechnout si, navštívit mámu.
Dát si zmrzlinu.
Něco ti řeknu, Deane.
Až tu vážně přestaneš chtít být, tvůj život se spraví sám.
Teď mi udělej laskavost
a zajdi za svým plešatým právníkem.
Ať ti pomůže uprosit nějakého soudce,
požádat žalobce o shovívavost, a možná tě brzo propustí.
A když už budeš prosit, omluv se Keren.
Co děláš?
Můžu zavolat tomu právníkovi?
Co?
Aspoň jednu dobrou věc máš po tátovi.
Žil v Bat Jamu, na ulici Oskara Schindlera.
Šel jsem k němu, do jeho domu v Bat Jamu.
Ve tři ráno, dost impulzivní nápad, se dvěma kámoši.
Pršelo a já u něj zaklepal.
Zaklepal jsem na dveře. Nikdy v životě jsem ho neviděl.
Otevřel dveře. Cestou jsem vymyslel výmluvu.
Že se ho zeptáme, kdo nám hodil vajíčka na auto.
Kluci souhlasili.
Chtěl jsem ho vidět, chtěl jsem ho jenom na chvíli vidět.
Celej život jsem na něho byl naštvanej,
cítil jsem zášť a chtěl jsem ho vidět.
A pak otevřel dveře,
nikdy na to nezapomenu, on se podíval na mě, já na něj,
a došlo mi, že budu plešatý. „Co? Vypadá jako já.
Vypadá jako já, jenom plešatej. Co to sakra je?“
A kámoši na mě: „Budeš plešoun.“
Bál jsem se, že mě pozná, a on na nás:
„Co chcete?“ Málem nás zmlátil a já byl tak hrdej:
„To je můj fotr.
Mám asertivního tátu.“
Pak jsme odešli. Další den jsem se vrátil,
ale nebyl doma. Odjel do zahraničí.
Zaklepal jsem, vylezl celý barák a objevily se dvě baby.
„Co chceš po Jakovovi? Co od něho potřebuješ?“
Řekl jsem jí, že je to můj táta,
a ona: „Ne, to není.“
Říkám si: „Tohle je moje ségra?
Proč je už teď otravná?“
„Ne, není.“
Jak to jako víš? A ta druhá: „Jo, je.“
Dvě nejotravnější holky, co znám.
„Nevidíš tu podobu? Představ si ho plešatýho.“ „Krávo!“
Byl v zahraničí, ale pustily mě k němu domů.
Vejdu tam celý nadšený, ona jásá: „Mám bráchu!“
Už teď ji totálně nesnáším. „Mám bráchu!“
Seděl jsem tam a třásl se.
Byla tak stará jako já, táta si ani nedal pauzu.
„Skočme rovnou na to a založme další famílii.“
Porozhlídl jsem se a pak jsem si sedl do křesla.
A ona: „Ne, to je Jakovovo křeslo.“
Říkám si: „Copak je cvok? Co je to za chlapa?“
Jim říkám: „Fajn, zajímavé.“
A pak jeho žena vyhrkne:
„Jakov je v zahraničí, ale až se vrátí, zavolá ti.“
Já na to:„Bude poslouchat? Strčí vás z okna. Vy ho neznáte.“
O dva dny později mi zavolal. „Ahoj, jsem Jakov…“
Chtěl se za týden sejít v obchoďáku.
Byl jsem netrpělivý, šel jsem za ním hned.
Šel jsem za ním ten samý den. Otevřel dveře, naštvaný.
„Co tu děláš? Řekli jsme za týden. Nemám rád neohlášené návštěvy.“
„Já nemám rád, když mě někdo opustí.“
„Ty hajzle.“
To jsem řekl pro sebe.
Byl na mě nasraný.
Řekl: „Pojď, odvezu tě domů.“
Odvezl mě domů svým autem.
Poprvé jsem jel s tátou v autě.
Netušil jsem, jaké to je mít tátu, a teď jsme v autě.
V rádiu hraje písnička „Otče…“ Je to jako…
A on tam seděl. Já nevím, mě zaplavily emoce.
Myslel jsem, že toho vychrlím spoustu, a neměl jsem co říct.
„Tady vystoupím.“
A šel jsem… A po pár dnech jsme se fakt potkali v tom obchoďáku.
Přišel a povídá: „Sedneme si tady, v téhle kavárně.“
„Super, je asertivní.“
„Mám sem kupony.“ Ten hajzl si dal kakao
a vytáhl knížku o Napoleonovi.
Napoleonův životopis, položil ho na stůl a řekl:
„Napoleon ve 30 letech dobyl svět.
Co se svým životem uděláš ty?“
Přísahám Bohu, takhle to řekl.
Měl jsem husí kůži a řekl jsem si:
„Mám štěstí, že mě nevychoval on.
Kdo ví, co by ze mě bylo.“
Došlo mi, že všechno je fajn. Mám život, jaký potřebuju.
Všechno bylo v pohodě. Někdy si myslíte, že víte, co chcete,
ale nevíte, co potřebujete. Myslel jsem, že mám žít s tátou,
ale potřeboval jsem kopanec, abych se probral. Chápete?
Najednou si uvědomíte,
že ze včerejšího kopance může zítra být stand-up.
Všechno dávalo smysl. Nevychoval mě, tak jsem nemusel říkat: „Ne, to není.“
Je to docela pěkná škola, ale ne…
Jsou nudní, ne?
Běloši.
Ty jsi taky bílý.
Ne duchem.
Přišel jsem se omluvit.
- Nepovídej. - Jo.
To je překvapení.
- Myslela jste, že jdu s nožem? - Napadlo mě to.
To fakt ne.
Tak proč jsi opravdu tady?
Jen tak. Jenom mě napadlo…
jestli bychom mohli dál zkoušet.
Jasně.
Co děláš večer?
Nic.
Tak co?
Zůstaneme tu napořád?
Za chvilku půjdeme.
Dobře.
Nechceš to?
- Můžu já? - Ne.
Dej mu ji, koupím ti jinou. Tady máš.
Ne, koupím ti lepší. Vezmi si to.
- Co chceš? - A co hračky? Chceš?
Nech mu to všechno.
Seženu ti nový věci, Deanku.
- Co s tím mám dělat? Chceš to? - Nech mu to všechno.
To vyhoď.
- Zvedni to. - Ne.
- Proč ne? - Dělám tu se šatama. No tak.
Ty otravo.
Haló?
Zdravím.
Tady Zorro.
Můžu…
Můžu mluvit s Deanem?
Počkej, podívám se, jestli je doma.
- Je to velké. - „Je to velké.“ Ty máš ale nároky.
Deane.
Volá Zorro.
Zlato, žádný kompromis neexistuje. Buď on, nebo ty.
Není tady.
Myslím, že se nevrátí.
Zařídila mu propuštění?
Asi.
Přeju ti to, Králíku.
Mám rád Etiopany, protože to jsou lidi,
co dokážou ocenit obyčejné věci.
„Hele, ta židle. Avishai! Tu berem!
To je ale židle!“
A etiopský holky…
To jsou nejhezčí holky v zemi. Některý.
Ale jejich tržní hodnota nebyla jako dneska, když jsou všude.
V 90. letech jste na Etiopanku mohli udělat dojem čímkoli.
Přijdete k hezký Etiopance:
„Stavíš se? Mám odchozí hovory.“ „Ty lháři!“
„Jsi lhář, máš jenom plnou hubu keců.“
„Podívejte, je to podvodník.“ Volá svým kamarádkám amharsky.
Taky vás umí nečekaně setřít: „Co chceš, růžová bradavko?“
„Já?“ „Jo, ty, růžová bradavko. Víš, o kom mluvím.“
Mami.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem Ruth. - Těší mě.
Tohle je Dean.
Daniel.
- Těší mě. - Mě taky.
- Líbilo? Zasmáli jste se? - Jasně.
Půjdu ven. Nespěchejte. Těšilo mě.
Hned přijdu.
- Danieli Chene. Deane. - Je rozkošný.
Jak se to stalo? Kdy se ti to povedlo?
Tomu neuvěříš.
Je to cvok.
Dva roky v Neve Tirce za podvod.
Potkali jsme se na Amorovi.
- Rok jsme spolu telefonovali. - Nekecej.
Viděli jsme se až na svatbě.
- Jsi profík. - Je to pravda, přísahám.
- Díky, že jste přišli. - Jasně.
Čekal jsem na to celý život.
Co tvoje máma? Je v pohodě, Deane?
Danieli.
Deane, Deane.
Ty šmejde.
Čas letí, co?
Tak…
se někdy sejdeme?
Moc rád.
Možná se sejdeme.
Tak se měj, Králíku.
Zorro.
- Mrzí mě, co se stalo. - Hej.
Je to minulost.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková