АРХІВНІ КАДРИ В ЦЬОМУ ФІЛЬМІ ВІДРЕСТАВРОВАНІ Й КОЛЬОРИЗОВАНІ
КАДРИ З ДЕЯКИХ ПОДІЙ ОБ'ЄДНАНІ, ЩОБ ЗАНУРИТИ ГЛЯДАЧА В ОПОВІДЬ
ВЕРЕСЕНЬ 1940 РОКУ
НАЦИСТСЬКА НІМЕЧЧИНА ПОЧИНАЄ МАСОВАНЕ БОМБАРДУВАННЯ БРИТАНІЇ
Англія - останній острів у Європі, який іще тримається.
Хай би що сталось, Англія зламається!
БЛІЦ ТРИВАВ 8 МІСЯЦІВ
ЦЕ ІСТОРІЯ ПРО ТЕ, ЯК ВІДПОВІВ БРИТАНСЬКИЙ НАРОД
Відчуття, що ворог так близько, стало повним шоком.
Розуміння, що хтось намагається нас знищити.
Ми всі сховалися під сходами.
Я подумала: «Я згорю заживо!».
Стільки енергії й життя,
бо ти не знаєш, як довго це ще буде можливо.
Кожна мить, проведена разом, дорогоцінна.
Цілком можливо, що остаточне зникнення цієї загрозливої сили,
прокладе шлях до більшої солідарності,
ніж ми колись могли розраховувати,
якби не помарширували разом крізь вогонь.
БРИТАНІЯ І БЛІЦ
ЕССЕКС АНГЛІЯ
Якщо ви щойно ввімкнули радіо, Британія у стані війні з Німеччиною.
Уранці німці без бою окупували Париж,
називаючи це початком переслідування ворога до повного знищення.
КОРОЛІВСЬКІ ПОВІТРЯНІ СИЛИ КОМАНДУВАННЯ ВИНИЩУВАЛЬНОЇ АВІАЦІЇ
Найважчі дні в історії тільки починаються.
Якщо Велику Британію завоюють,
Гітлер знатиме, що може захопити будь-що на континенті.
Раз, два, три, вниз.
Раз, два, три, погляд вправо.
ЕДІТ ГІП КАРТОГРАФКА, БАЗА КПС ДЕБДЕН, 21 РІК
Ми не знали, що дозволять робити дівчатам,
але це було захопливо.
Бо скільки нам було? Вісімнадцять, дев'ятнадцять, двадцять.
Я не можу точно пояснити.
Це було геть інакше, ніж усе,
що ми робили раніше.
Було дуже тривожно виконувати картографічні завдання,
адже ти знала, що саме відбувається.
Сьогодні очі всього світу звернені до Англії і її народу.
Ворог наближається з південного сходу.
S15 на висоті нуль метрів.
До чоловіків Королівських Повітряних сил, які несуть відповідальність
за захист маленького королівства від нацистської Німеччини.
Він наближається. Я це відчуваю.
Пильнуйте уважно.
Ти глибоко залучена в справу
і ніби кажеш: «Давай, дістань його!»
Давай.
Для тебе це була битва наживо.
Збийте його. Так, він його дістав.
Прямо посередині. До біса гарне шоу.
Ось що стало причиною близькості між дівчатами й хлопцями.
Вони були такі гарні.
Навколо зароджувались романтичні стосунки,
але не думаю, що я справді очікувала зустріти містера Красунчика.
Якщо ця острівна фортеця витримає,
це може допомогти зупинити Гітлерівський план завоювання.
Гітлер поспішає. Очікується вторгнення.
БЕРЛІН НІМЕЧЧИНА
Якщо британські Повітряні сили
скидатимуть дві, три або чотири тисячі кілограмів бомб…
ГОЛОС АДОЛЬФА ГІТЛЕРА
…тоді ми скидатимемо 150 000, 180 000, 230 000,
300 000 кілограмів бомб за одну ніч.
Ми зітремо їхні міста з лиця землі.
ЛОНДОН
Лондон у стані війни, і в Лондоні пролунав перший сигнал повітряної тривоги.
Британія стурбована масштабними приготуваннями
Німеччини до вторгнення в Англію.
ЩО СКАЗАВ ГІТЛЕР
РОЗШУКУЄТЬСЯ! ЗА ВБИВСТВО… ВИКРАДЕННЯ ЛЮДЕЙ…
У цій країні щойно оголосили,
що сьогодні після заходу сонця впроваджується режим світломаскування.
ГАЛЕРЕЯ ТЕЙТ
ЛОНДОНСЬКИЙ ЗООПАРК
Із Лондона вже вивезли 400 000 дітей,
і завтра за ними послідують інші.
Це дні серйозних труднощів,
і не в останню чергу розлуки батьків і дітей.
Але міркування безпеки важливіші за будь-що інше.
ЕРІК БРЕЙДІ
Я був хлопчиком, а в ті часи великі хлопці не плакали.
Нам сказали не підбігати до батьків,
щоб проститися і востаннє обійнятися й поцілуватися.
Я дивився на свою старшу сестру Кітті.
Я почувався впевненішим,
адже Кітті пообіцяла за мною наглядати.
У моєї матері було дурне передчуття.
Вона була впевнена: якщо ми з Кітті залишимося в Лондоні,
з нами станеться щось жахливе.
Це мали бути канікули. Ось як нам це намалювали.
Так закінчився один із розділів мого тодішнього життя.
Нормальне дитинство.
Ми не розуміли, якою буде реальність.
Нам лише сказали, що наближається битва.
КОРОЛІВСЬКІ ПОВІТРЯНІ СИЛИ КОМАНДУВАННЯ ВИНИЩУВАЛЬНОЇ АВІАЦІЇ
Але ми не знали, із чим ми зіткнулися.
ГОЛОС ЕДІТ ГІП
Я була на чергуванні.
Прозвучало «Ціль бачу!», було дуже багато шуму.
І ми побачили, що наближаються від 400 до 1 000 німців.
Ворог наближається з південного сходу.
S15 на висоті нуль метрів.
І ти це бачила, ти думала:
«О боже, вони взяли курс на Лондон».
ДОКИ ІСТ-ЕНД, ЛОНДОН
Був дуже теплий вересень.
ТОМ БЕТТС МЕШКАНЕЦЬ ІСТ-ЕНДУ, 12 РОКІВ
Я подивився в небо.
Я побачив якісь пухнасті хмарки,
крихітні кульки в небі.
Я подумав: «Божечку, що це?»
Тоді ми ще не дуже злякалися,
бо не знали, що насправді відбувається.
Я побачив, як усі ці бомби падають з неба.
Це було неймовірно.
Ми пішли в коридор під квартирами,
тому що раптом, звісно ж, я збагнув жахливість усього цього.
БЛІЦ, ДЕНЬ 1 7 ВЕРЕСНЯ 1940 РОКУ
Наказ прибути на опорні пункти.
Сто насосів від «Е» до станції 60 для допомоги в разі потреби.
Добрий вечір, це Лондон.
Поки я говорю, на тому березі річки
тривають пожежі в доках і промислових районах східної сторони.
Увесь вечір пожежні машини з Вест-Енду неслися на схід під звуки сирен.
Я вперше побачив, що насправді таке пожежа.
Старший пожежник, він мені допоміг,
сказавши: «Усе добре, хлопче. Не бійся. Стій поруч».
На три відрізки.
«Просто тримайся за шланг, і хай би що ти робив, не відпускай його,
бо якщо він тебе вдарить, це може тебе вбити».
Відійдіть там унизу!
Старший пожежник спитав: «Ти в порядку, синку? Порядок?»
Тобі страшно. Ти наляканий.
Я стою нагорі дуже високої будівлі,
звідки я бачу практично весь Лондон, що розкинувся навколо мене,
і не будь це так жахливо,
це був би один із найкращих краєвидів у моєму житті.
Увесь горизонт на південь
світиться червоним сяйвом.
Це майже як Судний день,
яким його зображено в старих книгах.
Судний день.
ЧЕЛСІ ЗАХІДНИЙ ЛОНДОН
ДЖОАН ВІНДГЕМ 17 РОКІВ
Темп прискорюється.
Сьогодні почався бліц.
Небо над доками стояло червоне, ніби був безмежний захід сонця.
Оце так життя!
Не знаєш, бомбардуватимуть тебе наступної миті чи зваблюватимуть.
Я познайомилась із цим красенем, Рупертом.
І він усе намагався схилити мене до втрати цноти.
Я люблю, коли чоловіки поводяться грубувато.
Люблю чоловіків, які мають себе за богів.
РУПЕРТ СУСІД ДЖОАН
Руперт чудово почувається у всесвіті і вважає себе його володарем.
Я весь час відчуваю, що кожна мить може бути останньою.
А протилежністю смерті є життя,
тож завтра, думаю, Руперт мене звабить.
Коли ми вийшли, то почули, як лютують пожежі.
ТОМ БЕТТС МЕШКАНЕЦЬ ІСТ-ЕНДУ, 12 РОКІВ
Ми чули їх на відстані зі сторони доків.
Ідучи в Повітряні сили, тато мені сказав:
«Подбай про свою маму».
І я сказав: «Є офіційне укриття, мамо, сховище цивільного захисту.
Ходімо туди».
Мені здавалося, що це безпечна гавань.
Там унизу в нас не буде проблем.
Стало гаряче.
Усе гарячіше й гарячіше.
Я кликав свою матір. Я думав: «Де ти?»
І ніхто не відповідав.
І я зрозумів, що сталося щось жахливе.
Упала бомба.
БЛІЦ, ДЕНЬ 2 8 ВЕРЕСНЯ 1940 РОКУ
Найгірші руйнування й страждання
були спричинені в робітничих районах Іст-Енду,
де цілі вулиці маленьких будинків були розбомблені вщент.
Попередньо, під час нальоту на Лондон у суботу ввечері
було вбито 400 й поранено 1 400 людей.
Я був у будинку своєї сестри, який виходив вікнами на Брік-лейн,
і на цю вулицю прийшов Черчилль.
Ми почули крики, «ура» й вигуки несхвалення,
і ось вона з'явилася, ця постать.
Він існував.
Ім'я Черчилля у нас удома кляли,
доки не прийшла війна.
А тоді вже його боготворили.
Ці жорстокі, безглузді, безладні бомбардування Лондона
є, звісно, частиною Гітлерового плану вторгнення.
Небагато ж він знає про дух британського народу,
про міцне волокно, із якого зроблені лондонці,
навчені цінувати свободу більше за власні життя.
Це час для всіх об'єднатися й триматися твердо.
Мешканці Лондона зіткнулись із великим випробуванням,
кінця або серйозності якого
поки що неможливо передбачити.
Мене відвезли в лікарню.
Батько мене знайшов.
ТОМ БЕТТС МЕШКАНЕЦЬ ІСТ-ЕНДУ, 12 РОКІВ
Я його спитав: «Де мама, тату? Як мама?»
І він сказав:
«Вона мертва».
Це мене вразило. Це було справжнє відчуття болю, муки.
Я відвів маму в це нікчемне укриття,
і її вбили.
Я так від цього й не оговтався. Ніколи. Так і не оговтався.
Її королівська високість принцеса Єлизавета.
Тисячам із вас у цій країні довелося залишити свої домівки
і розлучитися з батьками й матерями.
Усім, хто живе в новому середовищі, ми висловлюємо щире співчуття.
І водночас
ми хотіли б подякувати добрим людям,
які прийняли вас у своїх домівках у селах.
Будь ласка, пройдіть по платформі.
Якнайшвидше, будь ласка.
Хтось сказав, що ми в Уельсі.
ЕРІК БРЕЙДІ 5 РОКІВ
Люди смішно говорили.
І мій клас пішов в одному напрямку.
А сестра пішла в іншому.
Жінки з муніципалітету домовились,
що прийомні батьки обиратимуть, кого з дітей вони хочуть.
Нарешті залишився тільки я.
А прийомних батьків уже не було.
Тоді я розхвилювався.
Раптом я почув стукіт підборів.
Ця жінка увірвалась у кімнату й спитала: «Евакуйовані ще залишилися?»
Вона сказала: «Він мені щось не дуже,
і я все одно хотіла дівчинку».
Я спробував мило посміхнутися.
І вона промовила: «О, гаразд, я його візьму».
І я пішов із цією дивною жінкою.
Жодних ознак Кітті.
Багато хто в цьому шахтарському містечку відчував сильне обурення
до евакуйованих із Лондона,
адже там відбувався шахтарський страйк.
Їх глибоко обурював лондонський уряд.
Їх також обурював Вінстон Черчилль.
Пам'ятаю, там було троє дітей,
і вони прискіпалися до нас, а ми затіяли з ними бійку.
І моя прийомна мати сказала:
«Ви, лондонці, приїхали сюди, щоб урятуватися від однієї війни,
і ви починаєте іншу тут».
Ми хотіли загнати Лондон у бомбосховище.
Ми робили нальоти лише на Лондон.
УЛЬРІХ ШТАЙНГІЛЬПЕР ПІЛОТ ЛЮФТВАФФЕ
Кожні 20 хвилин, хвилями.
Ми вважали, що це поставить Англію на коліна.
Це Трафальгарська площа.
Шум, який ви чуєте зараз, це звук сирени повітряної тривоги.
БЛІЦ, ДЕНЬ 6 13 ВЕРЕСНЯ 1940 РОКУ
У Букінгемському палаці король і королева
бачать, що їм дивом вдалося уникнули смерті.
Після бомбардування власного дому
Їхні величності говорять зі співчуттям
до тих зі своїх підданих, хто стали жертвами нацистської дикості.
Коли король із королевою спустились,
люди їм раділи, але інші казали:
«Повертайтеся в Букінгемський палац.
Кажете, вас бомбили? Однією бомбою?
На нас летіли тисячі».
У Іст-Енді просто не вистачало безпечних бомбосховищ.
Підземка здавалась ідеальним місцем.
Але уряд вирішив, що не відкриватиме метро.
Ми вирішили всі разом вийти на протести з вимогою відкрити метро.
ФІЛ ПІРАТІН КОМУНІСТИЧНИЙ ЛІДЕР ІСТ-ЕНДУ
Готель «Савой» - ось наша ціль.
І тепер ми загостримо цю ситуацію,
ми займемо сховище готелю «Савой».
У результаті прийшло 78 людей.
БОМБОСХОВИЩЕ «САВОЮ»
Ми тепер займали місце, де не мали права перебувати.
А потім прийшла поліція.
Інспектор поліції питає: «Що ви намірялися тут робити?»
Я кажу: «Нам не потрібне це місце. Нам потрібне метро».
РОБІТНИЧІ З ІСТ-ЕНДУ ВТОРГЛИСЬ У «САВОЙ»
ГАЛАСЛИВА ГРУПА ВИМАГАЄ ПРИВІЛЕЇВ У РОЗКІШНОМУ ЛОНДОНСЬКОМУ ГОТЕЛІ
Уряд оголосив, що не дозволятиме використовувати метро як укриття.
Але найнезвичайніша подія цієї дивної війни -
це те, як лондонці взяли у свої руки і вирішили проблему глибоких сховищ.
Навколо ходили чутки.
«Спускайтеся в підземку. Усе буде добре».
БЕРНАРД КОПС МЕШКАНЕЦЬ ІСТ-ЕНДУ, 13 РОКІВ
Там ми побачили зачинені ворота й солдатів.
За нами збирався все більший натовп.
Люди штовхали ворота.
«Впустіть нас!»
Раптом у повітря здійнявся гучний рев.
Хтось в уряді передумав.
Мій батько сказав: «Це велика перемога робітничого класу!»
І так почалося це підземне життя.
Нова, драматична фаза битви за Британію.
Верховне командування вермахту почало
масштабні повітряні атаки на флот і доки.
День за днем нацистські літаки
сотнями з ревом кружляли над Ла-Маншем.
Цей острів-фортеця - остання цитадель у Західній Європі,
що стоїть на заваді амбіціям Гітлера.
КПС - найкращі повітряні сили у світі,
але Німеччина досі втримує чисельну перевагу в повітрі.
Ми мали виграти цю війну,
і ми були налаштовані це зробити, хай там що.
Ми знали, що боремося за своє виживання,
і ми й не думали здаватися.
Нас було, мабуть, близько сотні,
і чоловіки ставилися до нас із повагою.
Нас прийняли.
Ми відчували піднесення через те,
що були самі й могли займатися своїми справами.
Коли я вперше зустрілась із Денісом, я їхала за кермом трактора…
а він кинув пісок у мій двигун і зупинив його.
Я змусила його завести двигун. Сказала: «Ти зупинив. Ти й заводь».
У КАДРІ - ЕДІТ ГІП
Так він і зробив.
Деніс був міцний і дуже стрункий.
Він був доволі гарний.
Він ніколи не посміхався як слід,
бо в нього були два зуби, яких він соромився,
але він посміхався по-своєму.
І очевидно, він вирішив, що я йому дуже подобаюсь.
Тоді він спитав: «Ти йдеш на танці ескадрильї?»
Я відповіла: «Так».
Після чергування ми всі наплинули в зал, і він там на мене чекав.
Нам дуже пощастило зустрітися.
Імовірно, якби не війна, ми не познайомилися б.
Він був кумедним.
Він був страшенно романтичним.
Ми багато сміялися.
Думаю, це зробило все яскравішим, кращим, сильнішим.
Кожна мить, коли ви разом, дорогоцінна,
бо ти не знаєш, як довго це ще буде… можливо.
Битва за Лондон підійшла до кінця свого першого місяця,
а Лондон усе ще стоїть.
БЛІЦ, ДЕНЬ 24 1 ЖОВТНЯ 1940 РОКУ
Він зазнав випробувань, але й досі в доброму настрої.
Ми це витримаємо.
Якщо він думає, що виграє війну, скидаючи бомби на жінок і дітей,
він дуже помиляється.
Це Лондон. Ми всі живі й сповнені сил.
Па-па. На все добре.
Я дійшла до такого стану захоплення відсутнім Рупертом.
Я не бачила його тиждень.
Я думала про нього весь ранок і гадала, як довго я без нього протягну.
Дорогою додому я бачила 17 німецьких літаків,
а навколо них розривались сотні снарядів.
Я почула окрик…
РУПЕРТ ХЛОПЕЦЬ ДЖОАН
…і побачила, як вулицею, похитуючись, іде Р, повністю ігноруючи зброю.
Ми знайшли шикарне кафе, «Маунтв'ю»,
з оркестром у червоних піджаках.
Мозаїчні колони блищали у світлі ламп,
і від щастя я почувалась майже п'яною.
Усе посилюється і прискорюється.
Виснажені, ми брели назад через понівечену Шафтсбері-авеню.
Ми кохалися дуже серйозно,
і я була сповнена спокою і захвату.
Одне з небагатьох надзвичайних задоволень,
які залишилися в цьому житті.
Якщо німці розраховували зламати моральний дух лондонців,
вони з тріском провалилися.
Німці, схоже, змінили свою стратегію в атаках на Велику Британію,
сподіваючись завдати більшої шкоди.
Німецький лідер натякнув, що війна може тривати довго.
Ми всі знали, що це буде важка місія.
Щодня хтось із екіпажів не повертався.
ҐЕРГАРД КРЕМС ПІЛОТ ЛЮФТВАФФЕ, 20 РОКІВ
Настрій був серйозним.
Перед вильотом я думав: «Чи ми повернемося безпечно?
Чи зі мною все буде добре?
Чи побачу я знову свій дім?»
КОВЕНТРІ
МІДЛЕНДС
Ковентрі звернувся до свого минулого на карнавалі на честь Ґодіви.
Ковентрі - велике промислове місто
завдяки графині Ґодіві,
яка віддала своє багатство, щоб здобути для міста свободу.
Стародавнє місто, яке виготовило на сотнях своїх фабрик
найновіші машини й двигуни у світі.
Потрібно більше жінок на заводах із виготовлення боєприпасів,
у допоміжних службах,
особливо жінок, які готові залишити дім і вирушити туди, куди їх відправлять.
Це було збудження від нагоди кудись поїхати і робити щось інше.
Ковентрі. Ковентрі. Це Ковентрі.
Хоча тато й намагався мене від цього відмовити.
Тато завжди хотів, щоб усі трималися разом,
і єдиною можливістю подорослішати було втекти.
Але я налаштувалась рішуче.
Я їду на військову роботу.
Наступного дня нас привезли на фабрику.
Усі були на велосипедах.
Сотні, тисячі людей їхали на роботу на велосипедах.
Пролунали перші сирени.
Нам сказали: «Ви принесли нещастя. Ви нам тут не потрібні».
Вони розстрілювали велосипедистів із кулеметів.
І я спитала: «Що коїться з цими людьми?»
Я бачила, як люди падають.
Ми всі просто виконували свій обов'язок,
і ніхто не прагнув робити щось проти звичайних людей.
Уся ця стратегія в Ковентрі, те, як вона мала налякати Британію,
була повною дурістю.
Коли почався наліт, ми знали, що це серйозно.
Ми всі сховались під сходами.
ФРІДА АНДЕРСОН РОБІТНИЦЯ ФАБРИКИ
Усі казали, що це найкраще, найбезпечніше місце.
Раптом усе стало чорним, і…
зайнялися пожежі.
У мене було довге волосся, і воно почало підсмалюватися,
і це було страшно.
Я подумала: «Я згорю заживо».
БЛІЦ, ДЕНЬ 69 15 ЛИСТОПАДА 1940 РОКУ
Хочу вам нагадати, що надзвичайно важливо
кип'ятити всю воду в Ковентрі перед вживанням.
Незалежно від походження води,
будь ласка, простежте, щоб вона була кип'яченою.
СОБОР КОВЕНТРІ
Ми повернулись у Единбурґ схожими на біженців.
Я була вкрай знервованою.
І варто було мені після повернення знову почути сирени,
як зі мною ледь не сталась істерика.
Уночі німецький повітряний флот провів низку атак на Велику Британію.
ЛА-МАНШ
Нальоти, які тривали кілька годин, були спрямовані на різні частини країни.
Багато де скинуто запалювальні бомби.
ПЛІМУТ
Міста південного узбережжя…
ПЛІМУТ
МЕРТВІ
САУТГЕМПТОН
БРІСТОЛЬ
…захід Англії…
БРІСТОЛЬ
Мідлендс…
БІРМІНҐЕМ
…північний захід.
МАНЧЕСТЕР
ҐЛАЗҐО
ШОТЛАНДІЯ
Усі пожежі вже взяті під контроль.
ҐЛАЗҐО
Учорашні повітряні атаки, зі слів Верховного командування вермахту,
мали на меті вивести з ладу Ліверпульський порт.
ЛІВЕРПУЛЬ
…сотні бомбардувальників зосередились на Ліверпулі
і завдали ще більшої шкоди, ніж у Ковентрі.
Черчилль казав нам, які ми всі сміливі.
Ми ніколи не здалися б.
МАРІ ПРАЙС МЕШКАНКА ЛІВЕРПУЛЯ, 17 РОКІВ
Люди в Ліверпулі після того бліца
здалися б за ніч.
Для людей у владі це дрібниці, правда ж?
Вони сидять там у своїх оббитих сталлю укриттях.
Мене сповнювала ненависть через те, що німці могли так з нами чинити,
а ми були проти цього безсилі.
Ми були просто людьми, які чекали, що їх уб'ють.
Що ви думаєте з приводу питання контрударів?
Ну, будь я чоловіком, я пішла б туди
і влаштувала їм те, що вони влаштували тут.
Що б ви тепер сказали, якби ми вирушили в Берлін
і зробили з ними те саме?
Я з цим погодився б.
Гірше, ніж це, сподіваюсь, із таким мерзотником, як він.
Чи вважаєте ви, що ми повинні бомбити Берлін,
як вони бомблять нас у Лондоні?
Однозначно, сер. Бомбити вдесятеро більше.
Мені шкода жінок і дітей Берліна, але як щодо жінок і дітей цієї країни?
БЛІЦ, ДЕНЬ 100 16 ГРУДНЯ 1940 РОКУ
Я впевнений, що ми зможемо перемогти
цю страшну навалу.
Хай би що сталося, ми всі боротимемося до кінця.
Міста-близнюки Маннгайм-Людвіґсгафен, другий за розміром річковий порт Європи,
ось-ось зазнає атаки.
Із його доками, промисловими об'єктами
і хімічними заводами.
КОРОЛІВСЬКІ ПОВІТРЯНІ СИЛИ КОМАНДУВАННЯ ВИНИЩУВАЛЬНОЇ АВІАЦІЇ
Коли живеш серед смерті ось так…
навряд чи ти думаєш, що це станеться з тобою.
Але ти починаєш розуміти, і вони починають розуміти,
коли влучить куля.
І в них ніби з'являється щось на кшталт аури.
Ти думаєш: «О, ти не повернешся додому з цього завдання».
І вони теж це знають.
Деніс спитав: «Коли в мене буде відпустка, ми зможемо провести її разом?»
І я сказала: «Ну, так, якщо ти хочеш».
Ми все організували й поїхали в Кембридж.
Це було надзвичайно романтично.
Це було…
щось геть неземне, буквально.
Ми вечеряли й безугавно говорили, як це зазвичай буває.
Потім він промовив: «Я хочу дещо тобі сказати».
І ми пішли в мою спальню. А ти ніколи не була в спальні з чоловіком.
Тож він дістав пляшку шампанського
і сказав:
«Ти за мене вийдеш?»
Я відповіла: «Звичайно».
І ми пішли кожен до свого ліжка.
Це показало велику повагу.
Він був про мене такої високої думки,
що не хотів мене компрометувати.
З іншого боку, імовірно, мене можна було б переконати.
Бо якщо ти знаєш, що хтось може не повернутися,
чи пропустиш ти цю нагоду?
Бо її може більше й не бути.
День Різдва в рік Бліца.
БЛІЦ, ДЕНЬ 109 25 ГРУДНЯ 1940 РОКУ
Гостролист і колючий дріт.
Зброя і мішура.
Німецьке посольство у Вашингтоні каже, що уряд Британії поінформований:
завтра німці не бомбитимуть Англію,
якщо британці утримаються від бомбардування території Німеччини.
Між теперішнім і наступним Різдвом
пролягають 12 місяців усе важчої праці й усе більших жертв.
В укриттях за кілька кварталів звідси
цілі сім'ї святкували Святвечір.
ЧЕЛСІ ЗАХІДНИЙ ЛОНДОН
У поштовій скриньці лежав великий конверт.
Із конверта на мене вистрибнув кошмар.
ЩОДЕННИК ДЖОАН ВІНДГЕМ 18 РОКІВ
Призов на військову службу. Королівський ВМФ.
Я подумала: «Боже, Різдво на самоті».
Краще б я померла. Я так сильно хочу Руперта.
У пабах повно щасливих, п'яних людей, які співають «Тіпперарі».
Я провела жахливу ніч у холодній кімнаті,
спала в одязі на жорсткому ліжку.
Ось така Різдвяна ніч у робітному домі.
Неоголошене повітряне перемир'я, схоже, продовжується,
що в багатьох країнах Європи святкують як друге Різдво.
Обидві сторони залишили бомбардувальники на землі.
БЛІЦ, ДЕНЬ 113 29 ГРУДНЯ 1940 РОКУ
Вартовий лондонського Сіті,
собор Святого Павла займає особливе місце у серці кожного.
Тричі в історії вогонь знищував собор Святого Павла.
Собор був місцем поклоніння.
РІЧАРД ГОЛСҐРОУВ ПОЖЕЖНИК, 17 РОКІВ
Він був місцем довіри.
Там був Бог.
Якби Гітлер поцілив собор Святого Павла,
він зламав би дух лондонців
і решти країни.
Англія - останній острів у Європі, який іще тримається.
Прийде час,
коли хтось із нас розколеться…
і це буде не нацистська Німеччина!
Район Сіті зазнав масованої атаки запалювальними бомбами.
На подвір'ї собору Святого Павла встановлений контрольний пункт.
Тримайте його.
- Тримайте його. - Відійдіть там унизу!
Нас викликали.
Черчилль ясно дав зрозуміти: треба рятувати собор Святого Павла.
Він відчував, що коли його врятувати, нам буде, за що триматися.
Це була не пожежа. Це була вогняна буря.
З неба падали запалювальні бомби.
Їх тисячами скидали на Лондон.
Жар був надзвичайний…
і якби вогонь дістався собору,
купол просто обвалився б.
Всеохопна нацистська лють вдарила по столиці.
Вони підпалили Сіті, включно з шістьма церквами.
Літаки не зупинялися,
і звук двигунів під час пікірування оглушував.
Спалахи освітили вулицю, як удень, і всі зірки згасли.
Кадри, які нагадують пекло на землі.
Світ побачить картини нальоту, спрямованого не на військові цілі,
а лише на те, що чоловіки й жінки любили століттями.
Знамениті будівлі цивільної компанії, Ґілдголл.
Я почав відчувати себе чоловіком.
Ми там виконували роботу, від якої залежало твоє життя,
або життя твого друга.
Я думав: «Боже, чекай лише, я прийду додому й розповім мамі».
Якщо нам вдасться втримати вогонь під контролем,
він не поповзе в бік Святого Павла.
Це Лондон.
Тут дуже тихо.
Зараз майже перша година ночі.
Полум'я, яке утворило великий трикутник у діловій частині Лондона, уже загашено.
Я спостерігав за пожежами з даху.
Було неважко уявити, як, мабуть, виглядав Лондон 300 років тому,
коли тут лютувала та історична Велика пожежа.
Один чоловік, схоже, скинув шиплячу запальну бомбу
з даху рукою в рукавиці.
Диво, що ці бомби не влучили в собор Святого Павла.
Я подумав: «Боже, мабуть, хтось нагорі сказав:
"Навіть не смійте"».
Тепер доведено,
що ця форма шантажу вбивством і тероризмом…
настільки далека від ослаблення духу британського народу,
тільки пробудила в ньому ще яскравіше і всеохопніше полум'я,
небачене до цього часу!
Як нам знайти слова, щоб похвалити КПС?
Щодня вони б'ються проти чисельнішого ворога.
Щодня повертаються переможцями.
Британія готується дати відсіч вторгненню.
Прилетіло 80 нацистських літаків. Двадцять п'ять не повернулися.
Це може бути поворотним моментом війни.
Це якість, яка перемагає кількість.
КОРОЛІВСЬКІ ПОВІТРЯНІ СИЛИ КОМАНДУВАННЯ ВИНИЩУВАЛЬНОЇ АВІАЦІЇ
Ми не вірили, що програємо,
і так почувалися всі.
Ну, принаймні на базі.
Насправді це було доволі наївно.
Ми з Денісом організовували весілля, бо хотіли, щоб воно відбулося швидше.
Він хотів, щоб це сталося швидше.
Офіцери казали,
що їм не до вподоби, коли пілоти заручаються,
бо вони стають обережними.
Тобі не можна бути обережним, якщо ти пілот винищувача.
Ти маєш іти на повній швидкості
і не хвилюватись за якусь жінку, що залишилась на базі.
Уранці була масштабна атака. Я, власне, була на чергуванні.
Не пам'ятаю, скільки було німців, але доволі багато.
Тримайте лінію відкритою.
Ворог наближається з південного сходу. S15 на висоті нуль метрів.
Зона 243. Гастінґс, Ешфорд, Дувр.
Так.
Вони зараз стріляють по нас.
Це було близько.
- Особисто я думаю, що нас підбили. - Так.
Перевірте швидкість винищувача 182.
Перевірте швидкість на 182-му.
207-й передає SOS.
Хтось сказав: «Падає літак,
а парашута немає».
Чекайте.
Ворожий літак 8170 усунений.
Зміна щодо ворожого літака 8171. Чекайте…
Я знала, хто це.
Я знала.
Не питайте, звідки я знала, але я знала.
Наш старший сержант сказав «Едіт…»
Вибачте.
Отже, він сказав:
«Деніс зник».
Я відповіла: «Так, знаю».
І як… О, замовкни.
ДЕНІС ВІССЛЕР
20 РОКІВ
Він упав у море.
Нічого так і не знайшли,
як він і хотів.
Він завжди казав: якщо його зіб'ють і вб'ють,
він не хоче військового похорону.
Хотіла б я, щоб ми одружилися. Хотіла б.
Байдуже, скільки протривав би шлюб: добу, два дні чи п'ять місяців.
Я про це шкодую.
БЛІЦ, ДЕНЬ 245 10 ТРАВНЯ 1941 РОКУ
Це декілька з більш ніж 60 000 глядачів,
які чекають на фінал між «Престон Норт-Енд» і «Арсеналом».
Команди вийшли разом, «Престон» у темних шортах.
ФІНАЛ КУБКА ЛІГИ 1941 СТАДІОН «ВЕМБЛІ», ЛОНДОН
Багато було сказано проти проведення цього фіналу під час війни.
Принаймні він дав змогу військовим і працівникам тилу
провітрити думки, змінивши обстановку.
«Престон» знову атакує.
Вони забивають.
Але цій грі судилося закінчитися внічию.
Важко визначити, чи можемо ми дозволити собі подібне свято.
Сьогодні над Британією висить повний жовтий місяць.
Завили сирени.
Жахливий гуркіт двигунів у повітрі.
Схоже, буде масштабний повітряний наліт на Лондон.
Ми переключаємося на британську столицю і репортаж Едварда Р. Мерроу.
Час від часу можна почути бунтівний спів
або жалібний голос, що кличе таксі.
Я відвідав кілька бомбосховищ. Вони були заповнені лише наполовину.
На перший погляд, Лондон тримається бадьоро й хоробро.
Я вирішила, що час приєднатися. Я пройшла як картографка.
Перед виїздом нам дають довгі вихідні.
Руперт пише, що міг би приїхати в Лондон, та його щомиті можуть відкликати.
Я могла б познайомитися з іншим, з пілотом чи ще з кимось.
Та ніхто не подобатиметься мені так, як Руперт.
Вечірка проходила у величезній студії.
Ми чули гучні удари вдалині, але ніхто на це не зважав.
Раптом пролунав жахливий звук, схожий на виск.
Здавалося, на вулиці розверзлося пекло. Ми були надто п'яні, щоб перейматися.
Це була дивна ніч. Люди не боялись.
Продавець газет стояв на вулиці за своїм лотком…
БАЛЛАРД БЕРКЛІ СПЕЦІАЛЬНИЙ КОНСТЕБЛЬ
…а це бомбардування тривало.
Результати фіналу кубку!
З Пікаділлі йшла проститутка.
Вона співала й тримала вгорі парасольку.
Я співаю під дощем Я співаю під дощем
Приблизна кількість убитих не називалась,
але уряд видав повідомлення,
згідно з яким чисельність жертв є високою.
З Європи раптово увірвались новини, що Німеччина оголосила війну Росії.
Це означає, що Гітлер втратив надію
на швидке завоювання Британії.
Минулої ночі з боку німецької авіації не було жодних дій. Сьогодні теж.
Здається, ми вже давно не чули сирен.
Кінотеатри на Лестер-сквер відчинені,
але заходи безпеки в Лондоні зберігаються.
І хоча й вкритий шрамами,
Лондон демонструє усміхнене обличчя.
Бомбардування послабились.
ГОЛОС ЕРІКА БРЕЙДІ
Моя мати захотіла, щоб я негайно повернувся додому.
Тож родина знову була повною.
Наступного ранку я одразу ж пішов шукати шрапнель.
Я був такий радий повернутися додому.
Ми з Кітті пішли до школи.
Я пішов до молодшої секції…
а вона - до старшої.
І для нас це був звичайний шкільний день.
Ми спустились у їдальню
і їли там наші сендвічі.
А наступне, що я зрозумів,
це рев двигунів літаків близько над головою.
Вчителька закричала, щоб ми лізли під стіл.
Пам'ятаю, як Кітті увірвалась і кинулась до мене.
А тоді впала бомба.
КАДРИ ШКОЛИ ЕРІКА 1943
Дурне передчуття моєї матері збулося.
Зі мною і Кітті сталося щось жахливе.
Новини стосуються нальоту, який здійснив німецький бомбардувальник.
Це був випадок дуже раптової смерті.
Ніхто не встиг навіть нахилити голову.
Було вбито тридцять вісім дітей.
І шестеро вчителів.
З УСІМА ЗАПИТАННЯМИ ЩОДО ЖЕРТВ ЗВЕРТАТИСЯ В РАТУШУ
Мене відкопали.
Я був дуже сильно поранений.
Мати приходила в лікарню, щоб мене побачити,
і я все запитував про Кітті.
Кітті зайшла в їдальню і кинулася до мене.
Кітті прикрила мене собою.
І вона загинула.
Якби не Кітті, загинув би я.
Я в цьому не сумніваюся,
бо те, що вбило її, натомість убило б мене.
Тож я цього ніколи не забуду.
Мені багато в чому дуже пощастило,
адже я завжди мав змогу робити стільки речей.
Я зустрів чудову дівчину. Одружився. У мене народилось троє дітей.
Коли закінчилась війна, ми були в іншому світі.
БЕРНАРД КОПС
По суті, нам було потрібно згуртуватися. Було потрібно об'єднатися.
Класова система зламалась.
Ми думали, що заслуговуємо на щось інше.
Життя стало кращим.
ДЖОАН ВІНДГЕМ ПРИЄДНАЛАСЬ ДО WAAF І РОЗІЙШЛАСЬ ІЗ РУПЕРТОМ
ЧЕРЕЗ 40 РОКІВ ВОНА ОПУБЛІКУВАЛА СВОЇ ЩОДЕННИКИ Й СТАЛА ПИСЬМЕННИЦЕЮ
Іноді я відчуваю значущість того, що відбувається у світі,
але навіть тоді не можу цього висловити.
Одна половина світу намагається знищити іншу.
Нічого вже не буде таким, як раніше.
Але я почуваюсь так само, як і в мирний час,
хіба що трохи щасливішою.
ЕДІТ ГІП СЛУЖИЛА ОФІЦЕРКОЮ РОЗВІДКИ
ПРОТЯГОМ УСІЄЇ ВІЙНИ
ВОНА ВИЙШЛА ЗАМІЖ І НАРОДИЛА ДВОХ ДОНЬОК
Навряд чи така рішучість мала місце пізніше.
Ми захищали своє життя, свою країну,
усіх наших людей, усіх.
І це включно з цивільними. Боротися до самого кінця.
Остаточне зникнення цієї загрозливої сили
прокладе шлях до більшої солідарності,
ніж ми колись могли розраховувати,
якби не помарширували разом крізь вогонь.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева
У ФІЛЬМІ СВІДЧИЛИ ТІ, ХТО ПЕРЕЖИВ БЛІЦ
ВІН ОХОПЛЮЄ 1939-1943 РОКИ
ДЕЯКІ ДУМКИ ОЗВУЧЕНІ АКТОРАМИ
СЛОВА ВІДРЕДАГОВАНІ ДЛЯ ЯСНОСТІ
ЦЕЙ ФІЛЬМ СТВОРЕНО ЗА ДОПОМОГОЮ ОБ'ЄДНАННЯ РІЗНИХ КАДРІВ
ВІД ДОКУМЕНТАЛІСТИКИ ДО РЕКОНСТРУКЦІЇ УРЯДУ