СЕРІАЛ NETFLIX
THE LEELA AMBIENCE GURUGRAM — ГОТЕЛЬ І АПАРТАМЕНТИ
Пане, ми вже закриваємось.
Так, але ми ще відкриті.
Я вже і так вас затримав удень,
тепер ще й уночі докучаю.
Не переймайтеся. Було весело.
Мені ось що цікаво.
Я помітив, ви не дуже образились,
коли я спитав, чому на вашому столі нема фото вашого чоловіка.
Ще п'ять секунд тиші, і формально ми у стосунках.
А ви заговорили.
Помилися, Шруті.
Я вже помилялася.
Помилися зі мною.
Не очікуй нічого хорошого.
Віддайся помилці цієї ночі.
За звичайних обставин я б сів за кермо. Я можу…
Так, зможеш пройти цей тест?
Твій ніс чи мій?
Було приємно познайомитися. Добраніч. Бувай.
Що?
Це моя кімната.
Справді?
Вперше така інтрижка? Пішли. Це нормально.
Гучніше, ще ж не весь готель почув.
Та годі тобі.
Ходімо.
СЕРІЯ 6 ЛЮБОВНІ ЗВ'ЯЗКИ
Гарна кімната.
Агов.
У тебе робоча уніформа з собою?
Так.
Пристебніть пасок, пане.
Так.
Дуже тонкий шар макіяжу.
У Кореї чоловіки кажуть таке:
«На перше побачення запрошуйте дівчину в басейн».
Чому це?
Інакше ніяк не дізнатися, скільки на ній насправді макіяжу.
Та годі тобі.
-Вони розкішні. -Ні.
Ти розкішна.
Скажи щось, що чоловік має знати до того,
як побачить тебе голою.
Важливе чи не дуже?
Звісно ж, не дуже.
Я ж не твій чоловік.
Не гаряче.
Мені так шкода, пане.
Але це неприйнятно.
Мені дуже, дуже шкода… пане.
А я дуже, дуже розчарований.
Я можу щось зробити, щоб виправитися, пане?
Так.
Чекай.
Секунду.
Знаєш, дещо мені спокою не дає.
Таке відчуття…
наче хтось у тебе в шафі.
Ти дивилась «Паразитів»?
-Так. -Так.
Той дурний фільм.
РУХ #METOO ЗВИНУВАЧУЄ ЩЕ ОДНУ ЗІРКУ
У ПІВНІЧНІЙ КОРЕЇ СПАЛАХ НОВОГО ЗАГАДКОВОГО ВІРУСУ
Ар'є.
Припустимо, ти зустрічаєшся з кимось.
Гадаєш, варто мені сказати?
Це каверзне питання?
Ти з кимось зустрічаєшся?
Я знаю, що ти позіхаєш, коли намагаєшся поводитись невимушено.
Ти маєш сказати, якщо зустрічаєшся з кимось.
Взагалі, не думаю, що нам треба все один одному розповідати.
Слухай, як я вже казав раніше,
якщо тебе знайдуть мертвою за містичних обставин,
я буду головним підозрюваним.
І я хоча б маю знати, хто може бути реальним підозрюваним.
Ти маєш сказати мені його ім'я, розмір ноги, адресу, взагалі все.
Зустрічаєшся з кимось увечері?
Ні.
Добре. Йдемо на виставку фотографій до Басу.
Так, звісно.
Ніколи в житті.
Той тип занадто прямолінійно до мене загравав,
і за один вечір це занадто, я так не можу.
Як зухвало з його боку.
Він думає, що ти кинеш мене заради нього.
Він мене бачив?
То тебе це хвилює, коли я кажу, що хтось до мене заграє?
Серйозно?
Так, якщо це хтось типу Басу.
Ну, той, з ким ти будеш далі,
матиме прямий вплив на мою репутацію.
Тільки уяви.
Якщо ми зустрічатимемося з іншими, і хтось з громади дізнається,
це буде так…
-Просто осуд без причини. -Так.
Знаєш, що?
Маємо усім сказати.
Нам варто влаштувати… вечірку.
Так, вечірка-розлучення.
Я слухаю.
Велика туса на честь нашого розлучення.
Та одруження не означає, що ми маємо жити окремо.
Це може бути щось позитивне.
-Саме так Рогіні це і сприйме. -В яблучко.
Ми всі маємо вдягтися
у весільне вбрання.
Можемо пройтися круг вогнища у зворотньому порядку
або так само піти один від одного.
Була б крута церемонія. Що думаєш?
Загадкова індійська традиція відчиняти тільки одні ворота
В чому проблема?
В тому, що нема де запаркуватись.
Та ні, є.
Так. Бачу.
Знаєш, що?
Цей хлопець нічого не знає про водіння, але ж інших навчає.
От що означає чоловіча впевненість.
Просто намагається допомогти.
І тому мені подобається жити у цій країні.
Він добрий, бо без копійки в кишені.
Може, припаркуєшся вже?
Так. Гаразд.
Якого біса?
Ненавиджу паркуватись.
-Валимо звідси. -Що?
Поїдемо по Ганеша.
Я знаю, де він живе. Знаю його село.
Де село Тіклі?
-Що? -Назва села не допоможе.
Про що тут думати?
Яка повна адреса?
Коли ви на півночі говорите про повну адресу,
ви ж гадки не маєте, про що він, так?
Замовкни, Ар'є.
-Перевір його. -Яка повна адреса?
Якщо ти не знаєш навіть назву села, навіщо тобі повна адреса?
-Чудово. -Хто тобі потрібен?
Ганеш.
А його повне ім'я?
Ар'є, серйозно, заспокойся.
-До біса це. -До біса?
Ти щойно сказав «до біса»?
Шлеш мене до біса у моєму ж селі?
Омбіре, Балакраме, стрибайте в джип!
Бляха. Вони на хвості.
-Господи… -Дідько!
Зараз посмійся. Регочи, сволото!
-Заспокойся. -Тобі треба було заспокоїтись.
-Я нічого не казав… -Ти їх роздратував.
Потримай.
Бляха. Вони виходять з джипів. Чорт!
Вилізайте з машини.
-Що сталося? -Він сказав: «Пішов ти».
Він послав нас у нашому ж селі.
-Він сказав «Пішов ти»? -Ні, «До біса це».
Шановний, для них сказати «до біса» — звичайна справа.
Як зустрічають когось: «до біса». Як не зустрічають: «до біса».
Як роботу зробили: «до біса». Якщо ні: «до біса».
Я поїв: «до біса». Я не поїв: «до біса»
Така в них англійська.
Не сприймайте близько до серця.
Шановний, не зважайте.
Нехай.
Вибачте.
-Це було… -Ти — ходяча проблема, Ар'є.
Срана проблема.
Усе, що ти робиш, до чого торкаєшся, стає проблемою.
Вибач. Повернися!
Шруті.
Я сказав «до біса», а не «пішов ти».
-Гаразд. -Дякую.
Чому ти тут?
Я тебе шукав.
-Гаразд, поїхали. -Сідай.
Прямо і праворуч.
Агов, трактористе, зупинись.
Агов, стій! Стій!
Підкиньте мене.
-Куди? -Котеджі Татвам.
Повна адреса?
Добридень.
Дякую.
Знаєш, у чому проблема?
Ви не сприймаєте нас, водіїв за людей.
Ви сприймаєте нас як машини.
Нам не можна дихати, пітніти.
Не можна чхнути. Перднути.
Я так серджуся, коли багатії бачать нас та ігнорують.
Моя кров закипає.
Ні, я не їстиму.
Ти тут вперше. Ти маєш поїсти.
-Я не голодний. -Не переймайся, ми тут висока каста.
Наше прізвище у спільноті…
Пане, як моє прізвище?
Мішра?
Шарма?
Ганеш Пандей.
Я працював на тебе десять років.
А моє повне ім'я?
Гаразд, пробачаю.
Ми Дагійя. Найвища каста.
У моєму домі ніхто не знає, до якої касти належить.
Той, хто не знає своєї касти, завжди належить до найвищої.
Я повернув його, а ти не показала, наскільки вдячна.
Я сказала: «Молодць, герою», двічі.
-Що ще ти від мене хочеш? -Це ж важливо.
І ти помітила, як він пахне?
Дуже добре.
Тепер дай попрацювати.
Це наче все і нічого водночас.
Ви усі йдете у різні ліги, так?
А коли я поїхав до Казіранги вперше,
-і підстрелив однорогого носорога… -Пане, суші?
…я зрозумів, що я…
Чекай.
Я приніс тобі дещо.
Це так гарно.
-Так. Тобі подобається? -Так.
-Хочеш, вдягну? -Так.
Ось.
Чекай.
Гачок такий малий.
Це наче шукати точку G. Тільки ми хоча б знаємо, що він існує.
Якось зарано дарувати мені прикраси, ні?
Я занадто добре проводжу час, тож, я подумав, варто компенсувати.
Що ти маєш на увазі?
Я хочу, щоб наша домовленість і для тебе була чесною, рівною.
Мені дістається ця розкішна жінка.
Подумав, треба дати щось натомість.
Тобто, натомість?
Секс.
Усе, що чоловік робить для коханки,
це, так чи інакше, плата за секс. Так?
Ні?
Маша, заспокойся.
Я не мав на увазі нічого поганого. Так. Добре. Бувай.
-Пане? -Так?
-Ямайську каву? -Ні.
Агов, поцілуй мене, швидше. Басу дивиться.
Тобі так не пощастить.
Це не так працює.
У мене є друзі-актори,
кажуть, щоб бути переконливим, треба зануритись у персонажа.
-Гаразд. -Пам'ятаєш корейський фільм «Паразити»?
Де жирні актори грали, наче вони були дуже голодні…
Ти дивилась «Паразити»?
-Так. -Той дурний фільм.
Вибач.
Мені шкода, я не можу.
Просто не можу.
Про що ти думаєш?
Йоу.
Я думала про твою ідею з вечіркою-розлученням.
Так. Гарна ідея, га? Що думаєш?
Пробачте.
-Та годі. Трясця. -Шруті!
-Привіт. -Привіт.
Радий вас бачити.
Вам подобається виставка?
Так.
А це моя інсталяція. Якщо дозволите, я поясню.
Тож, це протиставлення багатих і бідних в Індії.
Авокадо, ось тут угорі, їжа для багатіїв.
Банан знизу — їжа для бідняків.
-Дуже гарно. -Ар'є.
Це мистецтво.
-Докторе Басу! -Так, люба. Прошу вибачити.
Пробачте. Дякую.
-Так. -Гадаєш, він такий народився?
Доброго вечора, пані й панове.
Настав час для шедевру.
Інтерактивна інсталяція доктора Басу.
Вона насправді проста.
Він просто стоятиме тут, і не зважатиме на світ навколо,
окрім як на його келих вина.
Це зображення того, як ми живемо наше життя, і наскільки ми егоцентричні.
Докторе Басу, прошу вас.
Докторе Басу, варто попросити усіх вимкнути телефони?
Алло.
Що?
Це так тривожно.
Це нагадує мені мої 30 років у корпоративному світі, Сурене.
Коли ви, чоловіки, мене ігноруєте мене.
-Що, тобі нудно було? -Ні, пане.
Залишайся тут, з нами.
Пане, я почуваюсь незручно серез багатіїв.
Пам'ятаєш, ти сказав, що я не ставлюся до тебе як до людини.
А зараз кажеш, що тобі незручно. Давай, поїж щось.
Така їжа не для мене.
Хочеш банан?
-Банан? -Так.
Цей банан дуже смачний.
Он там.
Чого він висить на стіні?
Він з Австралії.
Лише три врожаї на рік. Неперевершений смак.
-Справді? -Так, спробуй.
-Мені його з'їсти? -Так.
Просто візьми. Потім ще один повісять.
Ви це бачили?
-Ну як? -Солодкий.
Так?
Що тут взагалі відбувається?
Бачиш того чоловіка?
-Пана Басу? -Так.
Його водій — мій учень.
Він чудова людина. Професор, дбає про бідних.
Так.
Ганеше.
Гадаю, тобі варто поговорити з ним про вступ твоєї доньки до коледжу.
-Він допоможе? -Хоча б спробуй.
-Зараз? -Ну а коли ще?
У бенгальців щедра душа.
Пробачте.
Пане Басу, я хотів з вами поговорити про вступ моєї доньки у коледж.
Пане Басу, ваш водій — мій друг.
Пане Басу.
Що він каже?
Ви не бачите мене?
Це і є найгірша риса багатіїв.
Ви бачите нас, але ігноруєте.
Пане Басу.
Агов, професоре!
Курво!
Пане Басу, все гаразд?
Можете дихати?
Яка метафора!
Якщо ви не зважаєте на бідних,
вони надеруть вам зад і з'їдять ваш банан.