Ještě ti zavolám.
Byl to jen okamžik, uviděl jsem ji a…
cítil jsem, že ji nemůžu nechat jít.
„Čas se rozhodnout!
Vyberte si jedno konečné online spojení.
S kým cítíte nejsilnější spojení?“
Co to sakra je?
Z ničeho nic jim zavoláš a musíš jim říct,
že to nefunguje.
- Ahoj! Jak je? - Jak se máš?
Dneska mám narozeniny.
ANANYA (TOKIO) FAISAL (GENTLEMAN Z DŽUNGLE)
- Všechno nejlepší! - Děkuju.
Kéž bych ti mohla přijít dát dárek, nebo tě obejmout.
Dám mu ten nejhorší dárek vůbec.
Jak to říct? No…
Jen na základě našeho rozhovoru přes video
a taky těch chatů, co jsme spolu měli,
si musím vybrat jednoho, se kterým půjdu dál,
a už jsem se rozhodla.
Moc mě to mrzí.
Přísahám Bohu,
cítím se ještě hůř, protože máš dneska narozeniny a…
To nic.
Nevím, jestli ho ještě někdy budu moct poznat jako člověka nebo kamaráda,
ale určitě vím,
že nebude součástí mé cesty,
kdy se snažím najít milostné spojení.
Ahoj!
Jak se vede?
Sakra!
Musím hned z rána vést takový rozhovor.
Co se děje?
No…
Myslím, že náš plán na ten halloweenský večírek…
Musíme to zrušit.
To je v pořádku.
Nelam si s tím hlavu.
Dobře, ve vší upřímnosti,
moc rád jsem si s tebou povídal.
Ale měl jsem pocit, že mluvím spíše s kamarádkou, než s někým…
To je úplně v pořádku.
Jsem ráda, že se ti náš rozhovor líbil
a to, že říkáš,
že jsi měl pocit jako bys mluvil s kamarádkou, je moc milé!
Vůbec se nestresuj.
Tak dobře.
Už tě nebudu zdržovat.
- Ráda jsem si s tebou povídala. - Díky, že jsi tak…
Jen jsem doufal, víte v co?
Že ta, se kterou jsem se rozhodl pokračovat, za to fakt stojí,
protože vím s jistotou, že jsem právě odmítl skvělého člověka.
Bylo mi potěšením.
Pá!
Když se musíte rozhodnout
na základě faktů,
můžete být nerozhodní.
Meet Cute, zavolej prosím Makuně Hatata.
- Ahoj! - Ahoj!
Jo. Jen jsem ti chtěl říct, že se mi moc líbíš a…
rád si s tebou povídám.
A rád bych si s tebou někdy vyšel.
- Opravdu? - Jo.
To zní dobře.
Bezva. Super.
Omlouvám se za to, co se stalo. Došlo k zádrhelu.
V hlavě, nebo v srdci?
Asi jsem se svým rozhodnutím spokojený, řídil jsem se instinktem.
Kdybych pořád přemýšlel nad tím, jaké by to bylo s tou druhou,
bylo by to mrhání.
Tomu jsem se vyhnul tím, že jsem ji ignoroval.
Nemám odvahu někomu říct do očí, že se mi nelíbí.
Když se s někým hádám, jsem hodně upřímná.
Tvoje rozhodnutí ho ignorovat jsi udělala se záměrem,
- že už to nechceš řešit. - Jo.
- Je to tvůj postoj. Ne? - Jo.
Je to něco, co bys měla dělat i v životě.
- Co se stalo? - Nic.
- Řekl jsi oběma ano? - Ne, kámo.
Ty jsi teď mé jediné skutečné spojení.
- Chceš vodu? - Hodně vody.
Chceš džus? Dejte mu vodu, prosím.
Chceš ještě něco?
Možná bys měla… Ten postoj, který jsi zaujala,
by se měl odrážet i ve tvém skutečném spojení.
No a co když mi bylo v mém minulém vztahu
po určitém čase ublíženo
a chtěla jsem skončit,
ale jsem někdo, koho lze velmi snadno přesvědčit
a zmanipulovat, abych byla upřímná,
tak mě přesvědčil, abych řekla: „Teď tě miluju.
Prosím, neopouštěj mě. Změním se.
Kvůli tobě se pořežu, udělám cokoli…“
Pořežeš se?
- Cokoliv. - Řekni mu, ať chcípne.
Teď jsem nezvládla ani takovou jednoduchou situaci,
kdy mám jen někomu říct, že nemám zájem.
Jak se s tím mám vypořádat v reálném životě?
Abych ti dal upřímnou radu, navrhuju,
i když jsi ho zatím ignorovala,
abys tam teď šla a řekla mu, že je ti to líto, ale…
Nebude to přínosem jen pro něj… Nejen, že se mu dostane uzavření,
ale bude to přínos i pro tebe, protože tak zaujmeš postoj.
Jinak se budeš pořád točit v kruhu.
- Chce se mi brečet. - To včerejší rande…
- Co se stalo? Ty brečíš? - Já nevím jak…
- To nic. - Snaží se mě přimět k sebeuvědomění.
Ale je dobře, že rozumíš tomu, co říká…
I já budu brečet. I já mám dilema.
- Prosím, neplač. - Můj příběh radši přeskočíme.
Jestli se bojíš něco udělat, tak si řekni raz, dva, tři, a udělej to.
- Ignorovala jsi ho, já ji taky. - Tys to udělal taky?
Ty vole!
- Nešlo to. - Do prdele! Budu brečet.
Všichni čtyři nezadaní bydlí na jednom místě.
Přesně! Byla by sranda, kdybychom všichni bydleli v jedné vile.
Asi spolu
- netráví moc času. - Tráví.
- Jak to víš? - Ale jistě, drahá.
- Rohan mi to řekl. - Co říkal?
Všichni čtyři si sednou a povídají si spolu.
Dokonce si povídají.
- O nás? - Chillujou.
Říkal něco jako: „Jsme moc dobří kamarádi. “
- „Jsme moc dobří kamarádi?“ - Ano.
Rohan si je s Chiraggem hodně blízký.
- Fakt? - Ano.
To je zajímavé.
Ale nebojte, mám to pod kontrolou.
Řekla jsem jim, že jsme taky moc dobré kamarádky
a že si taky povídáme.
Takže Rohan to určitě řekne Chiraggovi. Ty dvě holky taky budou vědět,
že s námi jejich kluci flirtujou, tak by si měly dávat pozor.
- Rozfoukala jsem plameny. - Řekla jsi jim všechno?
Hele, tahle hra je o tom,
že buď všechny své karty schováš,
nebo je odhalíš.
Ať si taky dělají trochu starosti. Není to ujeté.
Přesně.
Bát by se měli všichni čtyři,
proč jenom my?
Mají i jiné možnosti, co?
- „Chybí vám někdo?“ - Máš vodu?
„Chybí vám někdo? Vy jim taky chybíte.
Užijte si večer v domech ostatních. “
- Jo! - Slyšel jsi tu dobrou zprávu?
- Jo, slyšel. - Víc než radost ze setkání se Sahibem
- mám strach, že musím čelit tomu druhému. - Budeme tam.
- Prosím, buďte tam. - Pomůžeme ti.
Nevěděl jsem, co čekat. Jen nám řekli, že tam musíme jet.
Nevěděl jsem, co tam budeme dělat.
Všichni jsme se na to těšili.
My nezadaní o tom mluvíme už dlouho.
Musíme s nimi strávit víc času. Potřebujeme s nimi zažít pohodičku.
Nechtěli jsme ten tlak, co jsme cítili na rande.
Potřebujeme si s nimi orazit, odpočinout.
Pěkný.
To je nádhera.
Zlato, jsem doma!
Jak je, kluci?
Ty jo!
Rozpoutají tady válku.
Co se asi stane? Jsou tu všechny holky,
všechny naše spojení jsou podobné a byli tu oba dva.
Bude to tak hrozně trapné a divné.
- Jak se máš? - Dobře! Co ty?
Ahoj! Jak se máš?
- Jak je? - Ahoj, 4. červne!
Rád tě zase vidím.
- Dobře. - Ahoj.
Ahoj, kluci!
Jupí.
- Ahoj, kluci. - Jak se máte?
Jste rádi, že?
Dobře. Děkuju.
V tom domě jsem si byla jistá,
že mě Virendra nenechá mluvit se Sahibem.
Myslím, že občas…
Nepochop mě prosím špatně.
Občas vnucuješ…
Občas vnucuješ nějaké věci,
a to je špatně.
Měla by to být oboustranná konverzace.
Až ti dám právo
být můj přítel,
pak mě budeš moct sem políbit,
jinak ne.
Když jsi mi to řekl,
cítila jsem se hrozně.
Něco mi řekl. Řekl mi, že když jsme byli u bazénu…
Já byla mimo.
Nebyla jsem při smyslech.
Políbil mě tady.
A já udělala něco takovýho.
Přísahám, že si nepamatuju, že by to udělal.
Já jim o tom řekl.
Řekla jsem ano?
- Bylas… - Řekl jsi: „Můžu tě políbit?“
Byla jsem opilá a nevěděla, co se děje.
Říkalas, že si to nepamatuješ.
Už předtím jsem ti řekla, že si to nepamatuju. Nelžu.
- Tak jak víš, jak se to stalo? - Já nelžu.
Nesouhlasila jsem s tím.
Vím to,
- protože by to mělo být vzájemné. - Bylo to vzájemné.
Vážně si to myslíš? To ani neříkej.
Nebudu s tebou mluvit, když řekneš, že to bylo vzájemné.
Abych byla upřímná, nic k tobě necítím.
Myslel si, že cítil…
- To ne. - Nevěděl to.
Jdu si pro vodu.
- Řeknu ti, co se stalo. - Říká to úplně jinak.
- To je špatně. - Můžu ti říct, co se stalo?
Taky jsi to cítila.
Poslyš, něco ti řeknu.
Jsem s tebou.
Tohle nechci říkat,
ale vrhá se na mě.
O tom polibku jsem ti říkal.
- Jo, slyšel jsem ji říkat, že byla opilá. - Bylo to nevinné.
- Souhlasila… - Kámo, hlavně
bez ohledu na to, jak opilý jsi,
v tu chvíli tvoje rozpoložení…
Nemůžeš tak najednou změnit postoj
a jen tak měnit svoje slova.
V tu chvíli máš určitou náladu a řeč těla taky hraje svoji roli
a něco uděláš a najednou jsi při smyslech
a máš pocit jako: „Ježíš! Jak jsem mohl takhle působit!“
A teď se snažíš vrátit se zpátky a ukázat to i v jiném světle…
- Dělá to z tebe pak někoho jiného. - Přesně tak, dělá to ze mě úchyla.
Vypadám teď jako zasraný úchyl a cítím se kurva uraženě.
Je nebezpečná.
Řekl bych, že to bylo na hraně snahy zničit mou reputaci.
Naštěstí je ta chvíle celá zdokumentována.
Díky bohu!
- Tak jo, to je zajímavé. - Dobře.
Nechám ti to pohodlné místečko.
„Už víte, co chcete nebo nechcete? A koho?“
- Ano, víme. My ano. - My jo, ale co dámy?
Jen oni si musí vybrat to „koho“. My máme jen jednu možnost.
Ale každopádně…
„Pokud ne, dělejte, co musíte, abyste zjistili, které spojení je silnější. “
Teď budou další hádky.
- Samozřejmě, že je to pro vás. - Já nevím.
Kdo půjde první s Chiraggem? Já, nebo Ashita?
„Slabší spojení dnes opustí dům.
- Snad tento čas dobře využijete. “ - „Snad tento čas dobře využijete. “
To jsme nečekali. Bylo to děsivé.
Všechny holky přemýšlely,
co se stane. Všechny jsme byly nervózní
a bály jsme se.
Nechci říkat nic, čím bych se ti zavděčila
nebo na tebe udělala dojem nebo tak,
- prohloubila spojení… - Něco, co by mě rozhodilo?
Jo. Poslední dny o tom přemýšlím a došlo mi,
že jsem s tebou nikdy nemluvila o tom, co cítíš ty ke mně.
Nebo co si o mně myslíš?
Jaký máš… Co se ti honí hlavou?
Neumím ti číst myšlenky, Chiraggu. Pořád ještě nejsme kamarádi.
Ale jo, říkala jsem si, že si na to počkám…
a teď tu spolu sedíme.
Někdo musí odejít a…
Jo, jen jsem si přála, aby ses mi víc otevřel,
a proto ti to možná přišlo, že si stěžuju,
a omlouvám se, jestli to tak působilo.
Cítím, že jsme oba ve střehu.
Vím, že se snažíš,
ale mně to trvá déle a vím to.
Snažím se to změnit.
Chci tě poznat hlouběji.
Chci pochopit, jestli jsi opravdu člověk,
který mě zvládne tolerovat
a chce mě jako člověka
a chtěl by se mnou být.
A s kým bych chtěla být já, víš?
Vím, jak se teď obě asi cítíte.
Jo, je hezké, že víš, jak se cítíme,
ale nebuď na sebe tak přísný.
Nejsem na sebe přísný. Nechci ale…
Nebo se aspoň snažím neudělat chybu.
To je pro mě moc důležité.
Když jsi přišel na naše první rande,
připomněl jsi mi člověka z mé minulosti.
- Tak jo. - Vypadá přesně jako ty.
- Málem jsem z toho měla infarkt. - Dobře. Kurva!
Nedělám si srandu.
Nevím, proč každé holce, co poznám, připomínám jejího bývalého.
- Fakt, ? Tohle není poprvé? - Ne, není to poprvé.
Už jsem to slyšel mockrát.
Byla to ale jen chvilková reakce.
Pak už jsem to neřešila. Jsme v pohodě.
- Netrápilo mě to. - Dobře.
Ale ze všech těch osmi lidí, které jsem potkala,
jsem s tebou našla spojení.
Jsi na mě moc milá
a máme mezi sebou silné pouto a je to pro mě hodně přirozené.
Ale víš, snažím se najít romantické spojení.
Už je to šest let.
Upřímně, ještě jsem toho člověka nenašla.
Jde o to, že po dlouhé době se mě někdo zeptal, co chci.
Nejsem zvyklý, že se se mnou někdo snaží sblížit.
Protože už dlouho
se o to nikdo nesnažil
a když se někdo snaží,
je to prostě cizí pocit.
Ale ty se mi líbíš.
Tím jsem si jistý.
Můžu to vyřvat do světa.
Nejdřív to řekni mně.
Protože jo…
Tys to doteď nepochopila?
Některý věci je hezké slyšet.
Líbíš se mi.
Moc.
Strašně moc.
Obvykle nejsem já ta, co se snaží,
ale teď bych asi měla.
- Chápu. - Jo.
Takže…
Máš prázdno, nebo spoustu myšlenek?
Mám spoustu myšlenek. S tebou mám dobré spojení.
V den svých narozenin jsem si užil krásný večer.
To, co sdílím s tebou, je úplně jiné než to, co sdílím s ní.
- Samozřejmě, je to hodně individuální. - Ty nejsi jako ona
a ona není jako ty. Jste úplně jiné.
- Podle mě jsem hodně jiná. - Ano. To jsi.
Je tu pár věcí, které se mi líbí na tobě,
- a taky věci, které se mi líbí na ní. - Jo.
V takové situaci
to je…
Chápu.
Usnadnilo mi to rozhodování. „Když se chováš takhle,
nechci s tebou ani kamarádit. “ Panebože!
„Celou dobu sis dělal takové nároky,
že mě prý miluješ.
Já jsem tvá jediná možnost, pokud to nebudu já,
pak nemáš nikoho. “ Co se stalo?
Bylo to jen kvůli show? Tak rychle to zmizelo?
Oba říkáte to samé.
On říká: „Měla by si to se mnou ujasnit“ a ty říkáš:
- „Měl by si to se mnou ujasnit. “ - Něco jsem zaslechl.
Zaprvé, neschovávej se za výmluvama.
Pěkně! Za čím se schovávám?
- To ti řeknu. - Protože jsem byla přímá?
- Nesneseš to? - Ne…
- Tahle konverzace… - Něco ti řeknu.
- To je jeho skutečný charakter. - Otázkou je…
- Teď to vychází na světlo. - Promluvte si. Jo.
Snažím se říct to, co ona… Dělal jsem si nároky.
- Kdyby byla… - Teď se chováš jinak.
- Nemůžeš to vrátit zpátky. - Ne… To, jak jsi…
Jen jsem s tebou mluvila. Pokud vůbec…
To si myslíš jen ty.
Kdybych chtěla dělal problémy, tak proč jsme tam tehdy jen tak seděli…
- Ty mě neposloucháš! - Stalo by se to tam.
Měli byste si to vyříkat jeden po druhém…
- Ani se na mě nedívá. - Protože takhle se věci neřeší.
- Tohle se nedělá! - Jestli si chcete promluvit,
- mluvte po jednom. - Poslouchej…
- Po jednom. - Kdybych chtěla dělat problémy…
Můžu něco říct, Dhruve?
Seru na to!
No teda!
Takový on je.
Cítil jsem se zneuctěn, napaden a zrazen,
protože jsem se jí otevřel
a tohle byla věc, ve které jsem byl velice zranitelný.
Velice zranitelný.
A někdo si tam takhle nakráčí
a takhle mě zasáhne.
Takový on prostě je.
Dělal divadlo, a když si uvědomil,
že si ho nevyberu… Byl to pro něj konec.
Tehdy ukázal svou pravou tvář…
Svou skutečnou povahu a své hry, co hrál…
Nevadilo mi, koho si vybrala.
Na tom nesejde. Ale to, jak to udělala.
Nebylo to jen špatné…
Bylo to naprosto nelidské.
Všichni přemýšleli.
Co dělat a co ne.
Když jsem si šla popovídat s Chiraggem, moc jsem nad tím nepřemýšlela.
Nevěděla jsem, jestli mi řekne, jak se rozhodnul,
nebo si jen tak popovídáme.
Jak se máš?
Dobře.
- A… - Jak se máš ty?
- Je to pro mě dost intenzivní. - Proč jsi za mnou nepřišla?
Čekal jsem, že přijdeš a řekneš: „Dobře…
Strávíme spolu trochu času, nebo ne?“
Nejsem ten typ, co by rušil.
- Taky jsi mohl přijít. - Když jsem přišel do vily?
- Přišel jsem si promluvit s vámi oběma. - Nemám to ráda.
Není to slušné.
Občas je třeba zapomenout na to, co je slušné.
- Zajímavé. - To nic. Máme na sebe čas teď.
Chci ti poděkovat, že jsi mě inspiroval, abych zase začala psát.
Dneska jsem pro tebe napsala báseň.
Utíkám temnou uličkou
na cestu plnou měsíčního svitu…
Snažím se spatřit svůj měsíc skrze jehličnany ve stínovém hábitu…
V jaké fázi je můj měsíc dnes?
Dorůstá jeho láska, ale i tak světlo přines.
Možná počkám další noc, možná uvidím já jeho moc.
Dnes můj měsíc září jasněji, vypadá bezchybně a světleji.
Můj měsíc se krásně usmál,
spřátelil se s novým rytmem, jiný styl on ustál.
Už nepřeji si vidět světlo denní,
protože dnes nic jiného než úplněk není.
Hlavou se mi honí spousta věcí.
Oba víme, že mezi námi je nějaké spojení.
- Jo. Ano, je. - Je tam.
Ale taky mám pocit,
že jsme přeskočili
všechno, co se týče emocí,
duševního spojení a…
Samozřejmě tu je přitažlivost, ale…
něco tomu chybí.
A chci, abys věděla, že jsi moc milá holka.
A víš, že se mi líbíš.
Ať to podám jakkoliv,
nezní to dobře a…
Moc mě to mrzí.
Respektuju a přijímám to.
Takže jo, v pohodě.
- Moc mě to mrzí. - Jo, to nic.
Opatruj se. Dobře?
- Ahoj. Měj se. - Ahoj.
Když tě chlap chce, tak ti to dá najevo.
Nemusíš za ním furt chodit
a já stejně nejsem ten typ, co by to dělal.
Jestli mě chceš,
rozhodni se pro mě sám.
Není to moje volba.
Budu upřímný.
Od chvíle, co jsem tě poznal,
na všech našich rande,
jsi byla opravdu upřímná a svá.
Možná proto jsem chtěl zjistit, jestli si spolu budeme rozumět, nebo ne.
Ale i když byly všechny ty rande skvělé,
vždycky mi přišlo,
že byly velmi podobné tomu, co jsem s tebou zažíval celou tu dobu.
Nevěděl jsem, že jsi tenhle super člověk, který pořád popichuje a je takový.
Vždycky mi přišlo, že jsem s doktorkou,
a doktorka je vždycky moc milá.
A pořád jsem se snažil, doufal jsem,
že ji poznám na hlubší úrovni, a možná v tu chvíli najdu to spojení.
Vím, kam to směřuje.
Se vším obdivem k tobě…
- To nic. - A jsi moc milá.
To vážně nemusíš.
Taky jsem si zažila to, že jsem jen dostávala a…
Ten strach a zlomené srdce a…
Opravdu! Kdykoliv jsem tě potkal, měl jsem otevřené srdce. Ale…
Jako bych se pokaždé setkával s tou stejnou osobou.
Naše rozhovory se neprohlubovaly. Necítila jsi to?
Ne, necítila.
Vždycky mi s tebou bylo dobře.
Ale věděla jsem, že máš Vidushi raději,
kvůli tomu, jak se na ni díváš
a že jsi pořád v její blízkosti.
Věděla jsem, co dnes řekneš.
- Takže je to v pořádku. - Je to tak vidět?
To je…. A je to skvělá holka! Proč by se ti nelíbila?
Jsem kvůli ní zranitelný.
A to je v pořádku.
Z mojí strany nic takového není. Moc se mi líbíš.
Líbí se mi na tobě všechno, hlavně tvá inteligence.
Tohle je to nejhorší, co teď můžu říct, ale řeknu to. Jsem na to zvyklá.
Takže je to v pořádku.
Už víš verdikt?
- Jo. - To rozhodnutí.
- Ano? - Jsem vyřazena.
Dobře. Já taky.
- Jo, já vím. - Ale bylo to jasné.
Jo. Ti, co šli jako první,
jsou vyřazení. Takže v podstatě,
Rohan mi na tom rande lhal.
Když jsem vám říkala, že řekl Jagriti:
„Ne, nemohli jsme si vybrat.
Nebyla mou první volbou. Byla to náhoda. “
Díkybohu, jestli to…
Na to speciální rande? Když šli na tu…
- vzdušnou jógu? - Ano.
Na posledním rande mi lhal.
Takže díky tomu přemýšlím,
jestli ke mně byl neupřímný celou tu dobu?
- Já jsem… - To nic.
- Možná ti nechtěl ublížit. - Já jsem…
Ale proč lhát?
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
Chci říct jen to,
že jsem se v určitém okamžiku mýlil,
ale jsem rád.
Protože už od prvního dne
jsem cítil něco, co nebylo v pořádku,
a z toho, co se stalo,
je to úplně jasné,
protože pro mě není nic důležitějšího než moje sebeúcta.
Chci říct jen jedno.
Díky, že jsi mi ukázal, kdo doopravdy jsi.
Když jsme se hádali,
snížil ses na takovou úroveň,
kterou jsem si ani nedokázala představit.
Myslím to tvoje: „Jdi k čertu! Bla, bla, bla…“
Panebože!
Myslím, že tu není žádný chlap,
který by klesl tak nízko,
kdyby ho holka odmítla.
Nebylo třeba, abys vyřvával,
že jsi ublížený.
A proto nejsi ani nemůžeš být mou volbou.
- A… - Děkuju. To jsem rád.
- jsem zachráněný. - A to je všechno.
A díky moc za všechno.
Když jsme byli na tom posledním rande
a já se tě zeptala: „Musel sis vybrat, s kým půjdeš první?“
Řekl jsi: „Ne, bylo to tak připravené.
Neměli jsme na výběr. “
- Lhal jsi mi? - Jak bych to mohl říct?
- Nech mě domluvit. - Prosím. Dobře.
Když jsme se viděli naposledy, taky jsi říkal,
že lidé si jsou občas podobní a že s nimi necítíš romantický vztah.
Ale občas jsou lidé jiní. Jako třeba ty a já a…
- Víš, říkal jsem to i jí. - Řekls jí to?
Řekl jsem, že to, co s tebou sdílím, je trochu romantické.
Ale je to moc rychlé.
- Nepoznali jsme se… - Ale…
…emocionálně a duševně.
- Neříkal jsem ti to? - Nemyslíš, že jsi mě svým způsobem
vodil za nos, a tos neměl?
Samozřejmě tě respektuju.
Ale pak jsem díky těmhle dvěma věcem cítila trochu neúcty.
Mrzí mě, jestli jsi cítila neúctu,
ale bylo to moc rychlé a…
Opravdu si myslíš, že mě tak dobře znáš?
To samozřejmě ne, ale…
Nesouhlasíš, že to bylo trochu uspěchané a nereálné?
Necítila jsi to?
Ale nemyslíš, že jsem k tobě byla upřímná?
Nemyslíš, že jsi ke mně měl být trochu upřímný i ty?
Cítíš se teď uraženě, protože tě konfrontuju?
Ne, dělej, co je třeba. V pohodě.
- Začínáš se stavět do obrany. - To ne. Jen ti říkám pravdu.
Nelhal jsem ti.
Když jsme se potkali poprvé,
vypadal jsi dost nervózně. O tom jsem ti už ale říkala, že?
Pak jsme si začali povídat a já tě chtěla víc poznat.
A vím, že je moc brzo o něčem takovém vůbec přemýšlet…
Usoudit, že jsem nenašla to spojení, které bych od tebe potřebovala.
Mám k tobě blíž jako ke kamarádovi
než k vážnému vztahu.
Dobře.
Necítím k Ananye žádnou nenávist.
Snad najdeš toho, koho hledáš. Protože ne každý dostane, co chce.
Takže pokud budeš mít to štěstí, drž se ho.
Podáme si ruce,
- nebo se obejmeme? - Obejmu tě.
- Děkuju. - Protože ses mi vždycky líbil.
Nikoho nemůžeme nutit, aby nás měl rád.
Každý má svobodnou vůli a volbu
mít rád a milovat, koho chce.
- Není v pořádku, že lžeš. - Nemyslím, že jsem lhal.
Jistěže lhal. Každopádně…
V pohodě.
A není od tebe hezké, že takhle odejdeš.
A co mám po tom, co jsi řekl, dělat?
Jestli myslíš vážně to, cos mi řekla, mohlas…
Jsem hodně zklamaná.
Připadala jsem si znevážená.
Nikdo nestojí nad mou sebeúctou.
Nikdo. Ani on, i když se mi líbí.
Vůbec ne.
Vidělas ten temperament?
V čem jsem lhal?
Nemyslím si, že jsi lhal.
Myslím, že jí to bolí,
protože k tobě chová city a…
To chápu.
- Prostě to spojení nebylo ono. - To nic. Chápu to.
Můžu jen říct, Bůh ti žehnej.
- Měj se. - Díky. Tobě taky.
Překvapivě jsem se cítil lehce.
Cítil jsem úlevu od obrovského břemene. Jsem vděčný.
DŮM OD KLUKŮ
Druhý den ráno jsem se cítil naprosto uvolněně.
Nic jiného, než jen já a moje spojení.
Od teď to bude klidná plavba.
Ahoj, kluci!
- Ou! - Ty jo!
- Ahojky! - Musíte už přestat překvapovat…
Nebo nemusíte, tohle jsou moc hezká překvapení.
Moc vám to sluší.
Chtěli jsme, aby přišly, ale nečekali jsme to
a najednou se tu objevily
a bylo super je zase vidět.
Sakshi to moc slušelo.
- Mám radost! - Skvělý začátek dne.
- Nevěděli jste, že přijedeme? - Ne, nikdy nic nevíme.
Počkáme, až nám řeknou, že máme rande.
Počkáme na Meet Cute.
- Meet Cute… - Panebože!
Jak je?
Konečně můžu být s Vidushi.
Těšil jsem se na to. Mohl jsem si s ní povídat pěkně v klidu,
bez jakéhokoliv tlaku, že někdo čeká, až si se mnou bude moct popovídat
a já nemusím dělit svůj čas.
Pěkné překvapení.
Chápala jsem,
že mu na tom záleželo
a vnímal to. Takže…
Vidět ho bylo hodně osvobozující,
cítila jsem se k němu blíž a cítila jsem s ním větší pohodlí.
Vy dva jste podle mě měli podobný vibe,
- což asi… - Dal jsem do toho všechno.
- Jo. - Každý má určité roviny.
- Jo. - Možná je tohle jedna z mých.
Ale měl jsem si vybrat tu lepší.
Tohle jsem spíš já a tamto ne.
- Takže ničeho nelituješ? - Ničeho nelituju.
- Tak to je dobře. Jo. - Vím, že jsem se rozhodl správně.
Nebuď tak ostražitý.
Jo, ale říkal jsem si,
že když si nebudu dávat pozor a nechám se unášet proudem,
mohlo by to všechno zničit.
Měla jsem v tu chvíli radost, že si vybral mě
a můžu ho tak více poznat.
Jelikož jsme si tak blízcí,
říkali jsme si, že si chceme oba vytvořit vzájemný vztah s váma dvěma.
Jakože já si chci vytvořit vztah s tebou a on zase s ní.
- Vím, že jste si taky blízcí. - Musíme spolu trávit čas.
Vím, že jste si taky blízcí a… Je to přirozené a zábavné.
- Velká zábava. - To je od vás milé.
Vždycky jsme chtěli dvojité rande,
a když přišly ty dvě, měl jsem pocit, že naše přání bylo splněno.
A když se jednoho z nás zbavíte,
tak já bych šel za tebou a on za ní a řekli bysme:
„Jak jsi to mohla udělat?“
- To je vtip. - Tohle neuděláme.
- Ne? Počkejte pár dní. - Musíme se někoho zbavit?
- Nejsme tak špatné. - Ne. Proto vás máme rádi.
„Kritik, nudný, zmatený…“ Tak to ne.
„Vřelý, charismatický, pohledný, vysoký…
Zdál se být upřímný, herec, spisovatel, politologie, čte…“
Politologie je třetí?
To jsou jen vodítka,
která mi o tobě utkvěla. Co je třetí?
„Vcelku dobrý den. Snaž se být zajímavější. Víc poslouchej. “
- Dobře, Chiraggu… - Další záznam.
- To už je moc. - Další zápis.
Dneska se otevřel.
Opravdu se snažil mě poznat a…
Vypadalo to, že to dělá záměrně.
Šel do extrému. Jen jedna rána a taková změna…
Připravovala ses. Panebože! Připravila sis…
Co to sakra je! To snad není možné.
Připravila jsem si… Ne, to jsem napsala až po tom, Chiraggu.
„Mluvit o…“
Chiraggu…
To se nedělá. Poslouchej. Sklapni!
Bylo to roztomilé. Takovou ujetost jsem od něho čekala.
Bylo to trochu otravné, ale užila jsem si to.
Když jsem si s Vidushi povídal, říkal jsem si, jak už je všechno v pohodě,
svět je v rovnováze, život jde hladce, a pak jsem z ničeho nic ucítil,
že se blíží bouře.
Slyšel jsem ji burácet.
Slyšel jsem, jak se blíží dva hlasy.
A měl jsem pocit, že se něco stane.
Tady jsem si povídal a ten zvuk se čím dál tím víc přibližoval.
Můj rozhovor byl přehlušen a ty zvuky byly hlasitější.
Pak jsem uviděl vcházet dvě holky.
- Ahoj! - Ahoj!
- Ahojky!
Říkal jsem si: „Aha! Dobře. “
No teda, Chiraggu!
Jak je, Chiraggu?
- Ahoj! - Ahoj!
- Já jsem Vidushi. - Shimona.
- Shimona, moc mě těší! - Co se to tu děje?
Říkala jsem si… Dobře…
Tak jo, trochu nepříjemné!
Není to nepříjemné. To nic.
Rohane, někoho tu máme.
Viděla jsem jít po schodech nahoru dvě krásné holky
a ta hezčí šla rovnou za Rohanem.
Usmála se na Rohana a Rohan se usmál na ni.
Zdálo se, že už si jsou blízcí,
a já nevěděla proč nebo jak se to stalo.
- Jsem Chiragg. - Ahoj, Jagriti.
- Těší mě. - Ráda tě poznávám.
- Těší mě. - Hned jsme zpátky.
Ty jo! Pěkný trapas.
Hele, věděli jsme,
že k tomu v určitou chvíli dojde.
Musíš je představit. Já už mám hotovo.
- Kde jsi doteď byl? - Seděl jsem dole.
Přišla Sifat a říká: „Ahoj! Co se to tady děje?“
Co jsi jim řekl, když se zeptaly, odkud je známe?
Tahle otázka ještě nebyla položena…
ale až bude…
Radši se utopím ve sklenici.
Utopím se ve sklenici.
Jak mám vysvětlit, odkud ji znám?
Buď upřímný.
Asi potřebuju vitamín C.
Nebudeme jim to ztěžovat.
Rohan je pěkně v šoku.
Říká si: „Fajn, povídáte si. “
Samozřejmě to bylo trochu nepříjemné.
Byl to průšvih, protože je tak hezká.
Vždycky jsem do svého partnera zabouchnutá, celou dobu.
ONLINE SPOJENÍ
V tu chvíli je pro mě můj partner to jediné.
Taková jsem ve svých vztazích.
Nic o ní nevím, ale otevřel jsem se jí.
Měl jsem pocit, že pochopila, co jsem se snažil říct.
Když jsem Rohana uviděla poprvé, srdce mi začalo bušit rychleji.
Jsou to jako motýlci v břiše,
když se ti někdo líbil ve škole. Tak jsem se cítila.
Myslím, že je mezi námi emocionální i duševní spojení.
A řekla jsem si, že jestli mám pokračovat, tok jedině s ním.
Myslím, že už jsem se rozhodl.
Jo? Už?
Už? Ještě jste si ani nepromluvili, to byl jen úvod.
Ten úsměv, říkal jsem ti to.
V poslední době hodně propadáš úsměvům.
Uklidni se, chlapče. Pomalu.
Myslím, že já taky už vím, jak se rozhodneš.
Nejsem blbý.
Vždycky jsem bydlela po hostelech. Žila jsem v šesti městech.
Všude jsem byla ta nová holka. Tady je to stejné.
Jsem energická a veselá.
Vždy otevřená novým zkušenostem.
Máme dobrou chemii. Když s ním mluvím,
oba se červenáme.
Otče všemohoucí, požehnej nám, až vystoupíme na světlo.
To tu budem jen tak stát?
Užijme si toho ticha.
Sedneme si sem.
Zajistily jsme vašim holkám pohodlí. Co teď chcete dělat?
Nejsou to naše holky. Jen je známe. Povídali jsme si.
Odkud se znáte? Jak jste se…
Požádali nás, abychom si napsali.
Požádali vás, abyste si napsali?
- Takže jste nechtěli? - Mě nikdo nežádal. Tak jsme si začali…
- Nebo vás donutili napsat? - Nikdo nás nenutil.
- Chceš si o tom promluvit? - Jak dlouho už se bavíte?
Hned se vrátím. Ano.
- Omluvte nás. - Ano.
Podíváme se na pokoje? Kam máme jít?
- Jo. To je dobrý. Podíváme se. - Ty si vezmi tenhle a já tenhle.
- Ano, tak se koukneme… - Do práce.
Půjdeme se podívat?
To musí být…
To si nemyslím. Kdo to přišel, když my jsme tady?
Rád vás vidím. Naše holky už znáte. Pěkně.
- Pojďte. - Jasně.
Pratham je muž, který žije podle svého.
Vypadá dobře.
On byl přesně to, co jsem chtěla.
Mám rád lidi.
Jakmile někomu vstoupím do života,
je pro mě těžké ho opustit.
Připadal jsem jí sexy a roztomilý, dobrá kombinace.
Dobře, beru to jako kompliment.
Vy jste tu už asi byli nějakou dobu před námi?
Jo. Už je to pár dní.
- Máte štěstí. - To není fér.
Ahoj, jsem Shivam Arora.
Jsem z Dillí. Je mi 24 let.
Když s někým mluvím, je pro mě nejdůležitější
rozjetá reakce na humor
a ten člověk by měl taky můj humor chápat.
Co se týče vztahů, mám jen jednu perspektivu,
a tou je mít naději.
A s tou stejnou nadějí jsem teď tady.
- Ty jo! Miluju tu energii ve vzduchu. - Právě jsme přišli, to proto.
V tu chvíli to bylo fakt trapné.
- Takže jste sem přišli kvůli nám? - Ne.
Holky bydlí někde jinde. Přišli nás jen překvapit.
- Jo. - A pak jste přišli vy a zkazili to.
Ti dva samozřejmě netuší, co se děje.
Hledají nějaké vysvětlení.
Mám ho přímo před sebou a stejně o nich nevědí.
Nic jsem nechápala.
Měla jsem pocit, že jsem to fakt zvorala.
Poznal jsem, že Dhruv…
ONLINE SPOJENÍ
…je Ananyino
offline spojení
a Sahib je Sakshiino offline spojení.
My jsme tu, abychom je rozdělili.
Nevím, co tam Pratham dělal. Učil ji hrát kulečník.
To bylo už moc…
Až moc choulostivé.
Jak dlouho už se znáte?
Poprvé jsme spolu mluvili asi čtyři týdny zpátky.
A jak dlouho, jakože…
- Jen se ptám. Jsem zvědavá. - Čas jsem neměřila.
- Jsem jen zvědavá. - Byla jsem fakt zmatená.
Nevěděla jsem, co říct ani na co se ptát.
A jak vysvětlit, proč jsme tady.
Ani nevím, jestli tady bydlí i ona.
Dobře. Jen si říkám, kam se poděli.
Ale dobře.
Popovídat si. Jo.
- Tohle je pro mě nepříjemná situace. - Proč?
To ti teda řeknu.
Protože je tu ještě jedna holka, co si se mnou ráda povídá.
- Dobře. - A…
- Je uvnitř. A… - Aha!
Jo.
Co se teda bude dít?
To nevím.
IRL je o online vztazích
versus spojení v reálném životě.
Dosud to bylo oddělené.
Měli jsme jeden svět offline
a ten online byl úplně jiný svět.
Všichni budou bydlet společně v jednom domě.
A teď si z těch dvou
musíme vybrat naše nejsilnější spojení.
O tom byl celý ten experiment.
Online a skutečný život.
Jsou to dva světy, které se teď střetnou,
a já chci vidět ten velký třesk.
Prokletí jménem Sifat proklíná můj milostný příběh.
A rozdat si to s…
- S kým? - S Vidushi.
Nebo kletba jménem Vidushi prokleje milostný příběh tebe a Sifat?
Rozdala bych si to s tebou a jeho si vzala.
- Herní večer! - Jo!
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Bez erekce…
Paráda!
Televize? Spojení?
Síť…
NA PAMÁTKU A. VISWANATHA
Překlad titulků: Kateřina Malurková