A NETFLIX BEMUTATJA
A TAMIL FILMIPAR ÖSSZEFOG, HOGY TÁMOGASSA ALKALMAZOTTAIT A PANDÉMIA IDEJÉN.
TÖRTÉNETEK ÉRZELMEK
KILENC ÉRZELEM
FÉLELEM
MI A FÉLELEM?
A BIZONYTALANSÁG ELUTASÍTÁSA.
DZSALÁL AD-DÍN RÚMÍ
HIÁNY
PUDUCCSERI, NAPJAINKBAN
- Assalamu alaikum! - Waalaikumsalam!
Nawaz küldte?
Azok a papírok…
- Mit mondott, mi a neve? - Farooq, asszonyom.
Farooq.
Írja alá, asszonyom!
Előbb el kell olvasnom! Foglaljon helyet! Kér teát?
Finomat készítek, higgye el!
Ön főzi, asszonyom?
Ma nincs segítőm, van hetente egy szabadnapjuk.
Tudja, fontos a magánéletem.
Köszönöm!
Lenyűgöző kalligráfia.
Tudja, mi a különleges ebben a műben?
A tizedik században élt egy perzsa kalligráfus,
Ibn Muqla Shirazi.
Ő alakította át az egyenes vonalú kúfi írást
az új formátumú szuluszra, ami már ívelt.
Megmutatta a világnak, hogy a kézírás egy gyönyörű művészeti forma is lehet.
Mash'Allah!
Látom, ért a kalligráfiához.
Honnan tudja mindezt?
Két évig jártam iszlám művészetekre az Oxfordon.
Mindig is jó kalligráfus akartam lenni.
És azután?
A szép kézírás
felénk szerencsétlen sorsot jelent.
Asszonyom, írja alá, kérem!
Utána mi történt?
Utána…
Meghalt az édesapám.
Tudja, hogy megy ez: középosztálybeli család, kényszer…
Abbahagytam az egyetemet, és hazajöttem.
Hát, ez sajnálatos.
A sors keze.
Nem mi irányítunk.
Van az emeleten egy szoba.
Üres.
Betehetnénk oda pár műalkotást.
- Megnézhetné. - Hogyne, asszonyom.
Igen? Nem segítene esetleg hozni pár dolgot a szobába?
- Szíves-örömest, asszonyom. - Remek!
Ami azt illeti, vasárnap nem dolgozom.
Ha esetleg ráér, elmehetünk vásárolni.
Miért várjunk addig?
Holnap is mehetünk. Majd beszélek a főnökével.
- Magára férne egy szabadnap. - Rendben.
Szerencsém, hogy a cégnél van olyan ember, mint maga.
Máskülönben kivel beszélgetnék erről?
Ez az a szoba.
Ami azt illeti, érdekel az arwi.
Sok haiku stílusú verset írtam a nyelven.
Mit szól ehhez?
Csinálok kalligráfiát a verseihez.
Már jó ideje nem csináltam.
Kalligráfiát.
Gyönyörűek a versei.
Gyönyörű a kézírása.
Halló!
Waalaikumsalam!
Mit is mondott, ki maga?
Hahó, magához beszélek! Hogy hívják?
Tudja, honnan ered a szokás, hogy tejet teszünk a teába?
A gyarmati időkben, ha forró vizet öntöttek
a silány csészékbe, azok eltörtek.
Ha előbb a tejet öntötték beléjük, nem repedtek meg.
Hogy bizonyítsák a csészék kiváló minőségét,
előkelő körökben a tejet öntötték a teához,
így alakult ki ez a szokás.
Amit először töltöttek a csészébe, legyen az a tej vagy a tea,
státuszszimbólummá vált.
Most miért mondja ezt el nekem?
Itt van például maga!
Sokat tud a művészetről és az irodalomról…
Az emberek azt gondolják magáról, királyi családba született.
De hogy valójában
ki maga, honnan származik,
azt csak én tudom.
Adhiramapattinamban született.
Az apja közönséges sóárus volt.
Emlékszik, ugye?
Wahida!
KILAKARAI, NÉHÁNY ÉVVEL KORÁBBAN
Mit bámulsz? Add rá az inget!
Úgy tűnik, esni fog, maradjon bent mind!
Wahida! Fejezd be az öltöztetést, kifelé!
Nem bírja abbahagyni a nevetést. Nem tudja, hol a helye.
Uram, engedjen el, kérem!
- És ha bejön valaki? - Gyere ide!
Bajba fogok kerülni, uram.
- Ne nyafogj! - Jaffar meglát.
- Ne! - Ne aggódj miatta!
Kifelé!
Hívom a biztonságiakat.
Hussein Hojja. Muthupet.
Elfelejtette volna?
VALAHOL ADHIRAMAPATTINAM KÖRNYÉKÉN
Honnan tudhattam volna?
Csak azért mentem hozzá az öreghez,
mert az orvosok azt mondták, meg fog halni.
De életben maradt.
Ráadásul úgy tűnik, még van vagy tíz éve.
Nézzenek oda, úgy tűnik, élvezed az új életedet!
Miért beszélsz így?
Igaz, te kényelmesen élsz majd, engem meg hagysz itt rohadni,
annak ellenére, hogy én juttattalak be oda.
Ne mondj ilyeneket!
Ne játszd magad! Nem Maraikayyar vagyok, nem dőlök be.
Nem tudom, hogy csinálod, de Maraikayyar egy héten belül haljon meg!
Miről beszélsz?
Hé, mondd meg az igazat!
Engem szeretsz vagy…
Emlékszel, mit tett velünk Maraikayyar?
De nem buknánk le, ha csinálnánk vele valamit?
Az a Jaffar már így is gyanakszik rám!
Van más módja is.
Hussein Hojja.
MUTHUPET
- Te sem tűnsz kis angyalnak. - Bhai…
Figyelj, értek a varázsláshoz, nem most kezdtem.
Tudod, mi az a dzsinn?
Bhai, itt vannak az emberek.
Dzsinn.
A vallásodban olyan, mint egy démon.
Akkor?
Kezdhetem?
Előbb hadd beszéljek a családommal, bhai!
Majd jövök.
Csaló a fickó, nézzétek, hogy szalad! Nem megmondtam?
Menjünk! Nagyon félek.
Komolyan elhitted, amit mondott?
Te kis naiv!
Azért csinálja, hogy elijessze az embereket.
Ezt a technikát alkalmazzák.
Ha vissza is jönne a dzsinn, miért mondaná el?
Ne higgy neki, csak győzd meg, értetted?
Hé, hölgyem!
Tudja, hány magához hasonlót látok mindennap?
Látszik, hogy ezek nem valódi könnyek.
Ki mással beszélhetnék?
Az Isten ezt a sorsot szánta nekem.
A saját apám annyira kapzsi volt,
hogy eladott egy öregembernek!
De már látom, hogy nem ide kellett volna jönnöm,
jobban jártam volna, ha a tengerbe ugrom!
Ki mással beszélhetnék?
Bhai, elvégre ő is nő, mint mi, nem?
Jó, megteszem. Készüljetek elő!
A dzsinn azt teszi, amit mondanak neki.
Ha azt hiszi, átver, legyen tisztában vele, hogy saját magát csapja be!
A dzsinn nem tűri, ha szórakoznak vele.
Talán csak évek múltán,
de egyszer bekopogtat az ajtón.
Kit hív? Az új férjét?
Az ő adósságait már korábban behajtottam.
Türelem,
hamarosan szól valaki!
ANWAR APJA
Halló!
Semmi baj, uram! Üljön le, kérem!
Semmiség. Nyújtsa ki a lábát!
Mindjárt jövök, rendben?
Mit tett Anwarral?
Hogy mit tettem?
„Ki mint vet, úgy arat.”
„Ki bűnt vet…”
Mivel érdemeltem ezt ki?
Maga miatt halt meg egy ártatlan ember.
Nem tudja, hogy Maraikayyar nem volt ártatlan?
Az a pénz minket illetett.
Csak visszavettük. Mi azzal a baj?
Az a férfi megérdemelte a halált.
Tudja, hány család szenvedett volna, ha életben marad?
Ha jobban belegondol, mindenkit megmentettem tőle.
Van tovább is.
Maraikayyar halála után
kétszer elzarándokoltam Mekkába.
Aztán…
azzal a sok pénzzel csupa jót tettem,
amit csak tudtam.
Ez az igazság.
Az a férfi az egészet elitta volna, ha lehetősége nyílik rá.
Az az iszákos!
Mondja meg:
az umra nem mossa el az ember bűneit?
Két éve azt is elvégeztem.
Azután
már nem követtem el bűnt.
De nem csak ennyi.
A vallásunk
2,5% zakát fizetését írja elő.
De én 10%-ot adakozom a rászorulók számára.
Mit…
Mit tehetnék még?
Ez nem elég?
Mit tegyek még?
Kegyelmezzen!
Próbálhat jó emberré válni.
Imádkozhat, amennyit csak akar.
Viszont ha most hazudott,
Allah talán megbocsát magának.
De a dzsinn?
Átlagos embernek fog tűnni.
Hízelgően fog beszélni.
Elég álnok lesz ahhoz, hogy átverje.
De ha megjelenik az életében,
minden percét pokollá teszi.
Lassan kínozza majd, és minden nappal egyre rosszabb lesz.
Ahelyett, hogy élvezné az életet,
azért fog imádkozni, hogy mielőbb meghaljon.
Akkor kezdjük?
Ya Allah!
Asszonyom,
nem írta alá!
Semmi baj.
Remekül megy.
Mármint az aláírása.
Hihet nekem.
Wahida asszony,
ennyiért elvágta a torkát?
És ha tudná az igazat?
Maraikayyarnak agydaganata volt.
Az ő korában a műtét már nem volt lehetséges.
Gyakorlatilag haldoklott.
Az, hogy magába szeretett, placebo volt.
Azt hitte, maga meggyógyította.
De valójában még beteg volt.
A tumor a placebohatás következtében nem nőtt tovább.
Jaffar ekkor jött rá, milyen fekete mágia állt a háttérben.
- Ezt nézze! - Mi?
A daganat terjedni kezdett,
és a félelme hallucinációkat váltott ki belőle.
Nem lesz semmi baj! Befelé!
Maraikayyar azt hitte, a valóságot látja.
Maga csak biztatta a téveszméit.
Egészen haláláig
csak Jaffar tudta az igazat.
De maga lopással vádolta, és kirúgta.
Az az őszinte ember nem bírta a szégyent.
Apa!
- Mi történt? - Apa!
Apa, mi történt?
- Apa! - Apa!
A családjában csak ő dolgozott.
Öt lánygyermeket hagyott hátra.
És nem csak őket.
Volt egy fia is.
Ő felhagyott a tanulmányaival, hogy hazautazzon.
Kit a gonosz vezérel
Erkölcsöt nem tisztel
A bölcsek szavát fogadd meg
Hisz a király is csatát vesztett
Mikor a nő fülébe suttogott
S hallván szavait
A halál azon nyomban
Elragadta
A nevem Mohammad Farooq Jaffar.
Apámat Mohammad Jaffar Sadiqnak hívták.
Az ártatlan ember, akiről meséltem…
az apám volt.
Régen mindig azt mondta:
„A kézírásod egy nap megváltoztatja az emberek sorsát.”
Miért így kellett megváltoztatnom?
Khuda haafiz!
WAHIDA
A feliratot fordította: Kohl János