Com ha anat el viatge? El mar estava agitat?
No, ha sigut genial. És l'illa més bonica que he vist mai.
Recordo que vaig pensar el mateix quan la vaig veure.
Casa seva és com un museu.
Sí, gràcies.
És la temporada més agradable de l'any.
Després del pont, quan la gent senzilla torna a Boston i a Nova York,
només quedem jo i les criatures marines,
i recuperem l'illa.
Per què vols el càrrec?
Per vostè. L'he buscat a internet
i he vist un vídeo seu a YouTube on parlava de protegir la natura i…
estava apassionada.
Vaig intuir que havia de treballar per a vostè.
- Ara vius a Nova York? - Sí.
- On? A Manhattan? - No, a Queens.
En dic una zona propera a l'aeroport.
- On treballes? - Faig classes de reforç a Kaplan.
El cap de setmana, en telemàrqueting i en un Starbucks per l'assegurança mèdica.
S'ha d'aguantar, oi?
És millor que tornar a casa escurada. No ho faria mai a la vida.
- On vius? - A Buffalo.
Tu digues "al nord".
Jo soc de Fresno, però dic "a prop de San Francisco."
Vas fer un any de Dret a la universitat pública de Nova York.
Per què només un?
He llegit que vostè és advocada.
Ja deu saber com n'és de difícil, la carrera de Dret.
Però et van donar la beca Goldberg per a Yale.
És per a estudiants brillants amb risc d'exclusió social.
Em sorprèn que ho sàpiga.
A mi també me la van donar.
Explica'm per què vas deixar Dret.
El trobava horrorós.
Em vaig entestar que havia de fer Dret
perquè ho deia des de segon,
però només ho deia perquè ma mare un cop em va dir "futura advocada" i…
va morir jove.
Per això m'hi vaig aferrar.
Però quan hi vaig arribar, no feia per a mi i ho vaig deixar.
Si no t'ajuda, deixa-ho anar.
M'agrada molt.
La meva també va morir jove, de càncer de mama. Jo tenia nou anys.
La meva en un accident, per culpa d'un conductor begut.
Jo en tenia set.
Em sap molt greu.
Deixa'm que et miri.
D'acord.
Acompanya'm.
Aquest és el Barnaby.
El vam trobar mig ofegat a la platja.
Hola, Barnaby.
Ei, tranquil.
Molt bé.
Està molt dèbil. Cada dia li donem de menjar amb la mà.
Això també ho faràs tu,
si acceptes el càrrec.
M'ofereix la feina?
I tant. Pots començar de seguida.
Què me'n dius?
Que m'has sentit, Simone?
El meu pare és aquí.
Per què?
En parlem quan ja no estigui agenollat?
- Per què em fas això? - Ho dius per l'anell?
- Era de la mare. - No, mon pare. Per què l'has portat?
Volia ser romàntic.
Ja saps, per fer un gran gest.
Mira, ahir la Michaela em va dir coses molt cruels al penya-segat.
Em va dir criatura egoista i que no jugués amb els teus sentiments.
I tot d'una em vaig adonar que tenia raó.
- Soc una criatura egoista. - Quiet.
Anirem a seure al sofà, tu vine.
Ha de seure un moment.
- Aquí. Hola, Ethan. - I no vull…
- No vull… - Li has dut les pastilles?
- Les té l'infermer. - Són a la bossa.
- On? - Les tinc.
- A la bosseta. - Molt bé.
Perdoneu. Continua, criatura egoista.
Gràcies, a veure.
El que et volia dir és que he estat perdut molt temps.
I ara ets aquí.
Ets la noia dels meus somnis, i en vull ser digne.
Vull ser digne de tu.
Em vull comprometre a tu com Déu mana.
Per això li he demanat la teva mà al Bruce.
I ell i l'infermer han dit que em volien acompanyar.
No soc l'infermer.
He vingut per la D.
Quins collons! No em pots deixar amb ell així.
- I l'has arrossegat a una illa remota? - Què volies que fes? Estàs espaterrant.
Perdona, és com m'ho havia imaginat.
Em pensava que t'alegraries que hi fos el teu pare.
- T'estimo, em vull casar amb tu. - Porta principal oberta.
Què passa aquí? Qui son aquests?
Mare de Déu, ets tu.
Ah sí?
- Sí. - Què?
Ets tu de veritat.
Ho sabia.
He intuït que venies.
- Hola. - Hola.
Em recordes?
Segur que sí. Em diràs com et dius?
Bruce.
Hola, Bruce. Soc la Michaela.
Et conec.
Fa una pila d'anys que ens coneixem, tu i jo.
- Pots…? - Estàs més preciosa que mai.
Ens agradava follar.
- No fotis, pare! - Déu meu.
- Ei, Bruce. - Pare.
Folles de primera.
- És la cap de la Simone. - De primera.
- Et confons. - Que no.
No la coneixes. És una desconeguda.
El paio de la camisa lila és ric. He vingut amb un jet.
Es casarà amb la nostra filla.
- Doncs… - Simone.
Tinc curiositat per saber què li dirà la Simone.
Per què…? No, per què no et quedes aquí?
Agafa'm la mà i els escoltarem.
- D'acord. - Sí.
Simone DeWitt, et vols casar amb mi?
Mon pare ha dit la Kiki folla de primera. Tot això em supera.
- No, així no. No puc. - Espera, Simone!
- Espera. - Hi vaig jo, és la meva nòvia.
- Tu ja has fet prou. - Em vol a mi.
No diguis rucades. No et vol.
- Té raó. Una, dues, tres. O potser dos… - No fotis.
Ocupa't del teu pare i dels altres. HI vaig jo.
Adeu, Michaela.
Adeu, Bruce.
Porta principal oberta.
Molt bé.
"PERSÈFONE"
Com és que no hi ha pa?
Com que s'atansa la gala, la Sra. Kell no vol veure carbohidrats aquí.
Només si són per a un convidat o un acte.
No vol carbohidrats a casa meva? Que s'ha trastocat?
No passa res.
Ens alegra poder viure de manera saludable.
- Bevem aigua. - Sí, de vegades hi fiquem menta.
O llimona. Que agosarats, no?
No menjarem la sopa de marisc de mon pare sense pa cruixent calentó
amb mantega amb sal.
Heu dit pa cruixent calentó?
El forn de pa tanca d'aquí cinc minuts.
- Qui hi vol anar corrents? - Jo, tria'm a mi.
- Bé. - Hi vaig jo.
Emporta't una mica de diners.
Pa!
Paro taula per a vostè i la Sra. Kell?
I per a vosaltres també. Us convido.
Què és aquest sorollet?
Res, coses del personal.
Va, vull sentir les tafaneries de la cuina.
Es veu
que a l'ajudant de la Sra. Kell li han demanat la mà.
- A la Simone? - Sí, el Sr. Corbin, el veí.
Amb un diamant de cinc quirats.
Bam.
Renoi, quina bona notícia per a la feliç parella.
Vol que els enviï una ampolla de xampany?
Sí, suposo que és el que cal fer, no?
Ai, merda.
S'ha cremat la ceba.
Mecàgon Déu.
- La futura núvia. - Enhorabona.
Sí, ei, ei, ja ho hem sentit.
Ostres, que guai.
Ai, què ha passat?
No semblen llàgrimes de felicitat.
- És que ha sigut horrorós. - Per què? Li has dit… que no?
Perdona.
- Ara mateix necessito estar sola, Peter. - Espera, Simone.
Em sento com un imbècil pel que ha passat abans.
Tu només volies ser amable amb mi, i jo m'he passat de la ratlla.
- Em sap greu. - Deixem-ho córrer.
No necessites que un vell intenti fer-te un petó
el dia del teu compromís.
- O no compromís. Això depèn, però… - No l'hi diré, Peter.
- De debò? - Sí, no et preocupis.
Jo mai t'ho demanaria perquè sé que la Michaela i tu esteu molt unides.
Hi tinc tant a perdre com tu. Serà el nostre secret. T'ho prometo.
Molt bé, genial. És una promesa… Només si a tu et sembla bé.
D'acord.
De nou, em sap molt greu.
T'ho asseguro.
La hòstia.
Què? M'he deixat el mòbil allà.
El Jose diu que l'Ethan porta tothom a sopar aquí.
No fotis!
Què pot fer, el Jose? L'Ethan només té Ozempic a la nevera.
Quin merder, tu. Tinc una feina merdosa.
Un merder. M'has sentit?
És la paràlisi facial.
Va, ja podem sortir.
Això em passa cada estiu. Quin estrès, collons.
A veure, tothom s'ha posat el cinturó?
No em ratlleu el cuir, sentiu?
És un cotxe de dona.
Simone?
Has vist la Simone?
És a l'habitació.
Ha vingut el fotògraf de Vanity Fair.
- Per què? - Perquè aprovi les fotos.
- Fa una hora que s'espera. - I no ho pot fer el Peter?
Les vol ensenyar a vostè. Vostè té el vistiplau.
Aleshores s'haurà d'esperar.
Kiki.
- Hola. - Reina.
- Puc parlar amb tu? - Sí, tot sortirà bé.
D'acord.
Què he de fer?
Vols ser la dona de l'Ethan Corbin?
No ho sé.
Fins ara el considerava l'home perfecte, però ara…
Et faré una pregunta millor.
Et semblaria divertit arribar a ser la dona d'un home important?
- La teva vida sembla molt divertida. - Ho és, al principi.
Els companys estaven impressionats que fos la dona del Peter Kell.
Sempre anava a Aspen, a Mallorca o al llac Como.
Creien que plegaria, i jo:
"No, la meva carrera és la meva identitat."
Però sol passar.
Vas atrafegada amb la nova casa, organitzant tants sopars
i intentant quedar-te embarassada. I ell et diu: "Deixa'm que et cuidi."
I llavors un dia l'hi permets.
Envies algú altre perquè buidi el despatx que tant t'importava.
Per tant,
quan ets la dona d'un home important, la teva vida és enorme,
però tu cada cop ets més diminuta.
Però tu, no. Ets una filantropa i conservadora impressionant.
Si el Peter es divorciés de mi,
ho perdria tot: la reserva, el gabial.
- Tot la meva vida depèn d'ell. - Però ell t'estima.
Treballo per a ell.
Com tothom.
Però això no es tracta de mi, sinó de tu.
No cal que triïn que et cuidin.
- Tu encara tens un gran futur. - No n'estic tan segura.
Jo sí. Vull que siguis la presidenta de l'associació a Nova York.
- Kiki, no… - Per què t'he estat formant, sinó?
T'ho volia dir a l'avió. Vull que gestionis les operacions.
Tindries un pis a Nova York i el sou seria el triple.
El que et faci falta.
No sé què dir.
Digues que sí.
T'estimo, Kiki. Tinc tanta sort amb tu.
No, i ara.
Jo sí que tinc sort.
Què us sembla que vol dir "així no"?
Ha dit "així no". Vol dir que no o té a veure amb les circumstàncies?
Doncs, no t'ha dit que sí.
Exacte.
Què va dir la Michaela quan t'hi vas declarar?
- Que sí. - La meva dona, també.
- Igual. - I la meva.
- Igual.
Genial, gràcies. M'heu deixat fet pols.
Ha sigut una mica impulsiu, no?
No, en absolut, tio.
Tot d'una ho he vist: canalla, un gos, la postal de Nadal. Sabia que ho volia.
Tindríem uns fills preciosos, la Simone i jo.
I el sexe, Pete.
- Hòstia. - El millor.
Au va, tio.
Un moment, Raymond. Tu estàs casat? Llavors no sou parella?
No és cosa teva. Tres menys tu vol dir "mutis".
- Qui és el de la punta? No el conec. - És l'Eddy, el jardiner.
Hola.
Devon.
No ho entenc. La Simone es casarà amb el del jet?
Encara no se sap. I sí, és el meu cap, el Raymond.
El cap, el Raymond, que està casat, i té dona.
Ets el follamic?
- Què dius, cabró? - Comporta't amb l'infermer.
No soc infermer. Tinc un restaurant de falàfel amb un 4,6.
Jo soc capità llicenciat por la Guàrdia Costanera.
Senyors.
Senyors, centrem-nos en la deliciosa sopa del Peter.
Què hi fa aquest cavall, aquí?
Ai, pare.
El Peter diu que l'Ethan vol pujar per parlar amb tu.
D'acord, estic a punt. Que pugui.
Podem parlar 30 segons abans que trenquis amb ell?
- Sí. - Perdona.
Mentre espiaves el Peter, volia accedir al seu correu.
He de recopilar proves de la seva infidelitat.
Però no hi puc entrar.
El Jose és un fals.
Saps quina pot ser la seva nova contrasenya?
Ho has provat a tot arreu?
- No té contrasenya al mòbil privat. - Un bon truc.
- Entesos. Deixa'l KO. - Si et serveix de res,
crec que no té cap aventura, Kiki.
Ei, ei.
Ethan?
La Simone vol parlar amb tu dalt.
- Sona fatal, tio. - Cal d'agafar número? Després hi vaig jo.
Desitgeu-me sort.
Jo beuria alguna cosa més forta.
- Bona sort. Creuem els dits. - Sí.
Bona sort.
- Tu pots. - Gràcies.
Hola, preciositat.
Hola, Bruce.
- Com estàs? - Millor, ara que hi ets.
Us he interromput?
Havia convidat el Bruce i el Raymond a la gala.
Quin detall.
Però, com que algú ha portat el meu pare malalt, hem de marxar.
He de pencar. Sense mi, el negoci no va.
També són fans dels Buffalo Bills?
- Sí. - I tant.
- Vindrà el Jim Kelly. - Com dius?
- El Jim Kelly? - El famós Jim Kelly?
- Qui és, aquest? - Que fort.
El gran quarterback dels Bills.
Ens va fer guanyar la Superbowl 4 cops.
El pare de la defensa K.
- El Jim Kelly ve a la gala? - Té casa aquí a prop.
Ens ve a veure un cop l'any. Un any va venir amb el Doug Flutie.
Em moro. Saps que m'encanta el Dougie.
Accepto la teva invitació a la gala. Si heu de marxar, endavant.
No, si ell es queda, llavors m'he…
Res de feina. Cremaré el restaurant.
Faré que vingui el modista al matí i us farà un esmòquing ben xulo.
Fantàstic.
Patrice, avisa els del càtering de seguida.
Sí, senyora Kell.
Això és pa?
Sí.
Hola, pare.
Digui?
- Ara! - Para'l!
Si no m'equivoco, va perdre les 4 Superbowls.
Quan l'han guanyat els Dolphins? Mai.
Bé, tant és. Abans que nasquessis.
Vaig a veure si l'equip de la gala ho té tot preparat per demà.
- Adeu, Jose. - Buenas noches.
- Gràcies, Jose. - De res.
Bruce, m'acompanyes a l'estudi per beure whisky i xerrar del passat?
Això no cal ni preguntar-ho.
Per aquí.
Poquet whisky.
- La bossa. - D'acord.
- Tota la casa és teva? - És de la família de fa generacions.
Òndia.
- Llavors, com deu ser de gran la caldera? - No en tinc ni idea.
Coi, tant es tarda per tallar amb algú?
- No cal que m'ajudis a desparar taula. - Feliç Dia del Treball.
Sí, és el meu dia festiu preferit. Salut.
No vol dir res per a tu que hagi portat ton pare?
Vol dir que no m'escoltes, que no m'entens en absolut.
Com podia saber que el detestes? Jo m'estimo el meu.
Et vaig dir que no ens parlàvem. No ho vas deduir?
Era una ocasió perquè us reconciliéssiu.
Això ho he de decidir jo.
Hosti, Simone. És que ja no et reconec.
Et veig sinistra, i em fas sentir molt incòmode.
Exacte, Ethan. No saps qui soc, perquè no em coneixes.
Per això serveix el compromís, per conèixe'ns.
Tu m'ho expliques tot i jo, també, perquè ens estimem.
Tu no m'estimes.
Sí, que t'estimo.
He parlat de tu als meus pares per primera vegada.
Es pensen que demà coneixeran la meva promesa a la gala.
Evidentment ha sigut prematur.
- Hi ha algú altre? - Què? No.
- Surts amb algú? - No.
Llavors no entenc per què has canviat d'opinió des d'ahir.
Ahir vas saber que era una nena pobra de Buffalo, i et va intrigar.
Així pots ser el cavaller blanc que ve galopant a salvar-me.
Això és una injúria, i és fals.
Et va excitar.
No.
Ara encara tinc més ganes de cuidar-te.
Ha fet
que t'estimi més.
I fins ara, no veia mon pares des de…
Ostres! Uns deu anys.
Des que ens vam enfrontar al tribunal,
i li van prendre la meva custòdia per negligència criminal i maltractament.
Doncs no ho sabia.
Sí, que ho sabies.
I tant, Ethan.
Sí, la Devon va dir "en acollida."
i jo, que no em fessis parlar d'una cosa tan dolorosa,
i em vas dir "Doncs casem-nos."
Que fort.
És molt fort.
Està tallant amb el meu cap?
- Sense dubte. - Sí.
Ja s'hi pot posar fulles, ell. La Simone devora els homes.
Ei, no parlis així d'ella.
Coneixes l'Ellis, el germà del Drew?
La Simone el va deixar i ell es va tatuar la cara i va tenir una sobredosi.
No va ser culpa de la Simone. Era un ionqui.
Es va tirar el professor casat i li va esguerrar la vida.
Ah sí. No s'hi va lluir gaire.
Et puc ajudar en res, nano?
Vull parlar amb la Devon.
- Per què? - He pensat que potser vol…
Que vol que? Fot el camp d'aquí.
D'acord.
Au, va. Ell també?
Simone, ¿saps quants cops
he sigut el solter més cotitzat de Nova Anglaterra segons N Magazine?
Tres.
Jugo al club de golf Sankaty. És més difícil accedir-hi que al Senat.
- Li vaig dir que no a la Katy Perry. - Potser encara li fas el pes.
Et fa gràcia o què? De debò?
Em tortures en comptes de respondre'm?
- Respondre't a què? - Et casaràs amb mi? Sí o no?
No.
T'ho he dit massa educadament, però no.
- Espera… - Seguríssim.
- Un moment. - No.
O bé…
Ens quedem junts i solucionem l'enrenou que hem causat
fins que tots dos tinguem ganes de dir:
- No. - …compromesos.
Aniré a Nova York amb la Kiki dimarts.
I nosaltres, què?
I tu, Devon?
- Com ets a casa? - Collonuda.
- Superdepre. - Que no.
Va ser reina del ball i capitana de l'equip d'atletisme.
- Va ser fa 15 anys. - I per això, em vol.
Per recordar-li qui és de debò.
Després d'aquell merder va canviar molt.
- Quin? - Res.
Va haver de criar la Simone.
Va fer de caixera a jornada completa.
Als dinou anys. Pagava el menjar, el lloguer,
ajudava la Simone. Va treure matrícula.
La meva missió personal és que tingui una mica de felicitat.
- I sobre tot, copes. - Et mereixes un descans.
T'has rumiat això de navegar amb mi fins a Palm Beach?
Què?
És increïble. Quina merda!
Ei.
Ui, va tot bé?
Sí.
I el Bruce?
- És dalt amb el Peter. - Hem de parlar. Vine.
Quiets.
Recoi.
Zeus, la llum.
- Mare meva. - Perdoneu. No trobava l'interruptor.
Soc el Cyrus, em recordes?
- El fotògraf de Vanity Fair. - Sí, és clar.
Què hi fas, aquí?
Esperava la Michaela. Li he d'ensenyar les fotos.
- Està enfeinada. Dona-me-les… - No, ja m'espero.
- D'acord. - Les ha de veure.
- Li recordes que soc aquí? - I tant.
Apa.
A veure.
Quin pla tens?
Quin pla vols dir?
T'has d'endur el Bruce.
Per què m'ho dius com si fos culpa meva?
L'ha portat el teu nòvio, i la teva cap l'ha convidat a la gala.
De cap manera. No pot venir. Volia magrejar la Kiki.
Doncs,
ara ja saps què he hagut de suportar sola.
Està molt malament.
Molt malament? Ja fa un any que t'ho dic.
D'acord.
Us compraré bitllets per demà.
El portes a la caseta de convidats perquè no l'hagi de veure més.
No hi penses parlar?
No.
Ah no?
No.
No ha sortit de casa des de la covid.
Ha vingut en avió i s'ha posat un vestit per veure't.
I què? Tant me fa. Que faci el que vulgui.
Així no et sens responsable d'ell?
Ell no es sentia responsable de mi quan era petita.
Quan anava a l'escola bruta i afamada.
No, que es foti.
Que es foti?
Hosti.
Que cruel.
Saps que fan a les nenes en acollida?
Ja saps que sí.
Em va deixar amb uns estranys.
Va deixar que abusessin de mi.
Va ser ell.
La mort de la mare li va afectar.
Tothom creu que era massa petita per encordar-me'n,
però ho recordo perfectament.
Com més deprimida estava la mare, ell més l'ignorava.
Quan ella tenia un brot, ell se n'anava al bar i ens deixava el merder.
Es va suïcidar per culpa d'ell.
Per culpa d'ell
em vaig intentar suïcidar.
I per culpa d'ell tu també ho faràs.
Amb el teu comportament destructiu, Devon,
sembla que vols que ho faci.
Parles com una boja que no es pren les pastilles.
Mare de Déu, tu i les pastilles.
Les pastilles…
T'he regirat l'armari. No te les prens.
Doncs no, i saps per què?
Ja no les necessito. M'ho va dir el metge.
- Quin metge? El de la Kiki. - No, el meu.
El meu psiquiatra des del 2015.
Et pots curar fer l'estrès posttraumàtic.
Pots crear estris per trobar bones persones i formar un espai segur.
Ja no formo part del teu espai segur?
Oi que no?
Si ets viva, és només gràcies a mi.
Estic viva malgrat tu.
Vols que sigui una nena petita amb una ala trencada.
Així tens un propòsit.
- Per culpar-me dels teus merders. - Rucades.
No et volia dir
que les havia deixat,
perquè sabia que t'empiparies.
Tens idea del que sento?
Sé que no vols que em trobi bé.
M'he passat tota la vida
cuidant-te a tu.
I ara ja no vols que t'ajudi?
Bona sort, hòstia.
No em seguiu.
Ho tens ben muntat.
Una vista panoràmica per al rei.
Gràcies.
Llavors et guanyes els teus diners o ets de bona família?
Ambdues coses.
- Guanyar calés és fàcil quan en tens. - El més fàcil es gastar-te'ls.
Mai he sabut guanyar diners…
ni cap altra cosa.
Però tinc una mitjana de 220 al bowling.
Hi ha altres coses a part dels diners que poden satisfer un home.
Ah si? Com ara què?
La canalla, les fites.
Jo vull els calés.
Però no te'ls podràs endur.
No et podràs endur la riquesa ni les fites.
És l'únic lloc on tu i jo som iguals.
Afrontarem la mort sols.
He creat empreses on treballen milers de persones.
He finançat les seves vides.
Dono més a obres benèfiques en un mes
que el que guanya la majoria en tota una vida.
Res d'això comptarà quan m'arribi l'hora?
Potser per a la gent que deixaràs, però seràs massa mort perquè t'importi.
I la família? Això sí que importa, no?
Si els recordes.
Però quan mori, només vull estar lúcid.
Tenir la meva memòria
i recordar.
¿I què és el que vols recordar, Bruce,
en aquells moments finals?
Les meves filles.
La Devon i la Simone.
Sí.
És clar.
Jo, el Rory i la Sarah.
I la seva mare, l'Andrea.
Era tan preciosa.
Encara n'estic enamorat.
Però em va destrossar.
Em va fer naufragar
i em va fer perdre les meves filles.
Sí, de vegades això passa.
Dona-me'n una mica.
No en fumo des de la Marina.
D'acord, però només una pipadeta perquè aquesta mercaderia legal és potent.
Marxeu!
- T'ha dit que marxis a tu! - No, a tu, Popeye.
- Ei, t'ajudo a pujar? - No!
Prou, vull estar sola.
Doncs t'he portat un flascó.
I jo, la dessuadora. Té la meva escalfor corporal.
- "La meva escalfor." Pringat. - Tranqui, infermer.
- Les senyores, primer. - No, gràcies.
- No soc el capità Morgan. - Que no, ja no bec.
Des de quan?
Tot l'any, des de la primera infracció per alcoholèmia.
T'ho he dit 40 vegades. Vull estar serena. No m'escoltes mai.
T'estan molestant, Devon?
Verge Santa.
Què cony us passa?
- Espera, Devon. - Ei!
- Devon! - Va, D, espera'm!
Deixa'm anar. On és la Devon?
Ei, Michaela, em dones un cop de mà?
- El Bruce està histèric. - Què li passa?
No ho sé. Xerràvem i fumàvem maria i s'ha esverat una mica.
- No l'havies de deixar que es col·loqués. - On soc?
Què ha passat?
On és la Devon?
Ha sortit a fer un vol, Bruce.
I tu, qui ets?
La Simone.
No pot ser, és morta.
Agafaré una bossa de paper perquè respiri.
Vull la pastilla. On és la Devon?
On és la meva tele? Vull mirar el partit.
Ei, no passa res.
No em toquis, hòstia!
Ves a buscar la Devon. Mira a la caseta de convidats.
Trobarem la Devon, d'acord?
No sé que em passa. No hauria de ser aquí.
Escolta.
Em recordes?
- Hola. - Hola.
- Et conec. - Sí.
Ens hem vist.
Trobarem la Devon, d'acord?
- Agafa'm la mà. - Sí.
- Agafem-nos les mans. - Sí.
Seiem aquí i esperem la Devon, vinga.
Va.
M'ha dit que n'havia fumat.
Ei.
Com podia saber que no bevies?
L'últim cop anaves torrada al Whiskey Joe's.
La nit que em vas deixar i no em podia aixecar?
- Volies demanar un Uber. - Sí.
No ho vaig fer.
Em vaig follar el cambrer.
Mentre conduïa beguda, vaig destrossar un parquímetre
i vaig acabar al calabós.
No. Què? Per què no em vas trucar?
Perquè m'escridassaves sobre merders del restaurant.
Ens deixeu sols un moment, per favor?
Estàs bé? Et vas fer mal?
Prou, no facis veure que et preocupes per mi. Te'n vas anar a casa.
De tant en tant he d'anar a casa amb la dona.
Això no vol dir que no t'estimi.
No m'estimes.
T'agrada qui eres al 2009, i t'agrada l'institut.
No entenc per què em claves la bronca. He tancat el restaurant més aviat.
He mentit a la família per venir-te a veure.
Sabies que no em trobava bé.
Però em vas deixar tirada.
Ves a casa amb l'Allie.
Però la deixaré, de debò.
Li donaré la notícia la setmana que ve.
No vull que la deixis. És que no vull.
Per què?
Per aquell paio? No deu ser per l'altre.
Perquè no t'estimo.
M'he tirat tres tios aquí.
No signifiques res per a mi. No penso en tu ni m'agrades.
Empitjores la meva vida i a mi.
Tu ets el que faig quan em detesto a mi mateixa.
Em quedaria descansada si acabessis ofegat al mar.
Tot va bé, Bruce.
Relaxa't, trobarem la Devon.
- Hola, preciosa. - Sí?
Per què no marxem? Aquesta casa és estranya.
Ja ho sé.
És que no hi estic preparada.
Ens esperem una mica més?
Vull voltar una mica.
- D'acord. - Sí.
Bruce, vine. Saps què? Podem ballar.
- Què vols dir? - M'agrada ballar.
- Va. - No hi ha música.
Envolta'm amb els braços i respira.
No, hi ha música a la vora del mar.
Escolta bé les onades.
Estàvem molt bé junts. Per què em vas deixar?
Soc aquí.
M'he perdut o això no és real?
Et fa res?
M'agrada tenir-te als braços.
- No et fallaré més. - No em vas fallar.
Tot el que provava t'entristia.
No sabia que estaves en aquell punt.
No hi podies haver fet res més.
Era cruel amb tu.
M'empipava quan et posaves de mal humor.
M'emprenyava.
Et passaves les nits desperta
i no paraves de xerrotejar i de ballar.
Amb música que ningú més sentia.
- I ara la sents? - Sí.
La sento,
em penso.
Volies matar la Simone.
No ho entenia.
És molt difícil d'entendre.
Vaig provar de quedar-me embarassada durant molt temps.
- Ah sí? - Doncs sí.
Ho provava un cop rere l'altre, però sempre el perdia.
Les nostres filles són superintel·ligents
i boniques.
Tant de bo les poguessis veure.
Tant de bo pogués veure els meus nadons.
Estic cansat.
Sí?
Les cames.
I si tornem a seure?
Vinga.
Va, seu aquí.
Em convé dormir una mica.
Bona idea.
Ja està.
Molt bé.
Que descansis.
Devon!
Ves-te'n, monstre!
Ethan?
Ethan, què hi fas, aquí?
M'estic…
teletransportant al vaixell perquè em vingui a buscar.
- Teletransporta'm! - Has begut. T'acompanyo a casa.
- No te m'acostis. - Et porto a casa, d'acord?
Tot això t'encanta, oi?
Sí, només soc un altra casella marcada de la teva llista, no?
Molt bé, doncs ves a casa sol.
Devon!
- Ets un monstre. - No diguis això.
- Monstre. - Compte, que prendràs mal, sents?
Ets buida per dins.
Ara ho veig.
En els teus ulls vidriosos.
Em destrossen.
No te m'acostis.
Aquí el tens.
Ho has fet molt bé.
Jo no sabia què fer.
Sí, quin dia. No em crec que la gala sigui demà.
Em sap greu que no haguem pogut tenir un fill.
A mi, també.
Sé que aquest any ha sigut difícil per a tu.
Amb l'embaràs de la dona del Rory,
però t'he d'explicar una cosa.
Quan et vaig dir que era al Japó,
de fet era al bateig del meu net.
El Rory hi era, és clar, i la Sarah també.
Era amb els meus fills.
Ja ho sabia.
Per la Simone?
- No, com ho podia saber, ella? - Ni idea.
No se li escapa res. Ho podria haver endevinat.
No, ho he endevinat jo sola.
Em va doldre que no m'ho diguessis, però entenc el per què.
De debò?
Sabies que m'enrabiaria. Els teus fills em tenen mania.
Des del principi, saps?
Em culpen pel que li va passar a la Jocelyn. Soc la dolenta.
Però vull que mantinguis el vincle amb ells.
M'alegro que veiessis el teu net.
T'explico una cosa xula?
El Rory en veure'm, es va posar a plorar.
- De debò? - Sí.
Per la sorpresa.
I va venir la Sarah, es va posar a plorar, i el nadó, el Jonathan, també.
Quina gràcia.
Quin descans. Em pensava que tenies una amant.
Hem passat molts tràngols.
T'estimo, Sra. Kell.
Jo també t'estimo.
No em seguiu més!
Aparta't del penya-segat.
Socors! Necessito ajuda!
T'intento ajudar.
Per l'amor de Déu!
És culpa teva.
Teva!
- És culpa teva! - Ethan?
- Socors! - Què passa?
L'Ethan ha caigut penya-segat avall.
Mare de Déu.
Truca a urgències. Obre la porta a l'ambulància.
Enviï una ambulància a Sconset Point número 4.
Un home ha caigut del penya-segat.
No ho sé.
Sí, gràcies.
Disculpi.
Perdoni, fa tres hores que m'espero.
Cyrus, ara no puc. Tenim una emergència.
- Hem de parlar. - Ara no puc mirar fotos.
És molt important que vegi aquesta.
Quan l'has feta?
Avui.
Feia fotos a Kewe's Point. Segur que la revista l'hi voldrà comprar.
Te la pagaré jo.
I ara, marxa.
BASADA EN L'OBRA
Subtítols: Cristina Casas Peregrina