Jaká byla cesta? Rozbouřené moře?
Ne, bylo nádherné.
Tenhle ostrov je nejhezčí místo, kde jsem kdy byla.
Říkala jsem si totéž, když jsem to tu viděla poprvé.
Váš dům je jako muzeum umění.
Děkuju. Jo.
Tuhle roční dobu tady trávím nejraději.
Po Svátku práce,
když se všichni řadoví členové vrátí do Back Bay
a Upper East Side a jsem tady jen já a zvířata
a mořští tvorové.
Znovu ostrov ovládneme.
Proč chcete tuhle práci?
Upřímně, kvůli vám.
Vygooglila jsem si vás a viděla jsem vás ve videu na YouTube
mluvit o záchraně a ochraně přírody a…
byla jste elektrizující.
Něco mi říkalo, že pro vás musím pracovat.
Teď bydlíte v New Yorku?
Ano.
- Kde? Na Manhattanu? - Ne, v Queensu.
Označuju tu oblast za přilehlou k letišti.
Kde pracujete?
Doučuju na plný úvazek pro Kaplan.
O víkendech dělám v telemarketingové společnosti
a taky pracuju ve Starbucks kvůli zdravotnímu pojištění.
Chudé poměry, že?
Ale lepší, než sednout s prázdnou na autobus domů. To je má noční můra.
- Kde jste doma? - V Buffalu.
Stačí „na severu státu“.
Já jsem z díry jménem Fresno, ale všem říkám, že z Bay Area.
Takže za sebou máte jeden rok práv na City College.
Proč jenom rok?
Jste právnička. Četla jsem váš životopis.
Vám nemusím říkat, jak těžký obor to je.
Ale získala jste Goldbergovo stipendium na Yaleu.
Plně hrazené studium pro výjimečně nadané pod hranicí chudoby.
Překvapuje mě, že to víte.
Já to stipendium měla taky.
Proč jste studia práv skutečně nechala?
Nesnášela jsem to.
Asi jsem měla pocit, že na práva musím,
protože jsem tvrdila, že je vystuduju, snad už od druhé třídy.
Ale to jsem říkala jen proto,
že mě máma jednou nazvala budoucí právničkou a…
zemřela mladá.
Tak jsem se na ten nápad upnula.
A pak jsem se tam dostala
a nebylo to pro mě, tak jsem skončila.
Co ti neslouží, to nech plavat.
To se mi líbí.
Moje máma taky umřela mladá. Rakovina prsu.
Bylo mi devět.
Moje měla autonehodu. Narazil do ní opilý řidič.
Bylo mi sedm.
Upřímnou soustrast.
Pořádně si tě prohlédnu.
Dobře.
Pojď se mnou.
Tohle je Barnaby.
Málem se utopil v příboji.
Ahoj, Barnaby.
Hodný.
Jo, je velmi zesláblý.
Denně ho krmíme z ruky.
Tohle budeš dělat,
pokud to místo přijmeš.
Vy mi tu práci nabízíte?
Ano. Měla bys začít hned.
Co na to říkáš?
Slyšela jsi mě, Simone?
Je tady můj táta.
Proč je tady táta?
Můžeme to probrat, až nebudu klečet?
- Proč jsi mi to udělal? - Co… Ten prsten?
- Patřil mámě. - Ne, táta.
Proč jsi sem tátu přivezl?
Šlo mi o romantiku.
Chápeš, o nějaké velké gesto.
Michaela se do mě včera na útesu vážně krutě obula.
Že prý jsem sobecké děcko a nemám tě co vodit za nos.
A mně najednou došlo, že má pravdu.
- Jsem sobecké děcko. - Počkat, hej.
Sedneme si na gauč. Pojď se posadit.
Jen si musí sednout. Tady sem.
- A vím, že ne… - Ethane.
- Nechci… - Vzal jsi i léky?
- Jeho pečovatel. - Nejsem pečovatel. Jsou v tašce.
- Kde? - Prášky mám.
- V sáčku, tam uvnitř… - Dobře, jo.
Promiň. Pokračuj, sobecký děcko.
Děkuju. Dobře.
Snažím se říct, že už dlouho bloudím ztracený na moři.
A zjevila ses ty.
Jsi dívka mých snů a já chci takové být hoden.
Chci si tě zasloužit.
Chci se ti oddat, a to správným způsobem,
tak jsem jel požádat Bruce o tvou ruku.
A pak on a jeho pečovatel chtěli zpátky se mnou.
Nejsem jeho pečovatel.
Přišel jsem za D.
Tobě hráblo?
Nechat mě s ním bez vysvětlení?
- Tak jsi ho vzal na odlehlej ostrov? - Co jsem měl dělat?
Jo, fakt sexy hadry.
Promiň, nejde to podle plánu.
Vážně jsem si myslel, že tě potěší, když tvůj táta bude u toho.
- Miluju tě. Chci si tě vzít. - Přední vchod otevřen.
Co se tu děje? Co jsou tihle zač?
Panebože.
To jsi ty.
Vážně?
- Vážně. - Cože?
Fakt jsi to ty.
Já to věděl.
Já cítil, že přijdeš.
- Ahoj. - Ahoj.
Pamatuješ si mě?
Určitě ano. Řekl bys mi své jméno?
Bruce.
Ahoj, Bruci. Jsem Michaela.
Já tě znám.
Známe se už velmi, velmi, velmi dlouho.
- Můžeš ho… - Jsi krásnější než kdy dřív.
Rádi spolu šukáme.
- Panebože. Tati! - Panebože.
- Hej, Bruci. - Tati.
Mistryně šukání.
- Je to Simonina šéfka. - Bezvadně šuká!
Máš to domotaný.
- Ale hovno! - Neznáš ji, je cizí.
Ten s fialovou košilí je pracháč.
Přiletěl jsem tryskáčem.
Vezme si naši dceru.
- No… - Simone.
Jsem opravdu zvědavá, co na to Simone řekne.
Co kdybychom… Ne. Proč nezůstaneš tady?
Chyť se mě a budeme poslouchat.
- Dobře. - Dobře.
Simone DeWittová, vezmeš si mě?
Táta právě řekl, že Kiki bezvadně šuká. Nemůžu… Tohle nedávám.
- Ne, takhle ne, to nejde. - Počkej, Simone, počkej!
- Simone! - Ne, jdu já, je to má přítelkyně.
- Udělals dost. - Půjdu já, chce mě.
Hloupost, ty jsi ta poslední.
S tím souhlasím. Pořadí je první, druhá, třetí.
- Možná dru… - Hej!
Ty se postarej o tátu, ty o svoje hosty, a půjdu já.
Ahoj, Michaelo.
Ahoj, Bruci.
Přední vchod otevřen.
Tak jo.
SIRÉNY
„PERSEFONA“
Jak to, že není chleba?
Před galavečerem paní Kellová raději nechce na pozemku žádné sacharidy.
Pokud nejsou pro hosta nebo na událost.
Žádné sacharidy na mém pozemku? Zbláznila se?
To nevadí.
Jsme vděční za příležitost být tak zdraví.
- Pijeme vodu. - Jo.
- Občas do ní dáme mátu. - Nebo citron, když jsme akční.
Ale tátovu škeblovou polévku nebudeme jíst bez teplého, křupavého chleba
a lahodně slaného másla.
Zmínil někdo křupavej chleba?
Cupertino zavírá asi za pět minut.
Chtěl by se tam někdo zastavit?
Já. Vyber si mě.
- Dobře. - Půjdu.
Vem si na to z pokladničky.
Chleba!
Mám prostřít stůl pro vás a paní Kellovou?
A taky pro vás. Přidejte se k nám.
Co je to za cinkání?
Jen zaměstnanecký chat.
No tak, chci taky slyšet kuchyňské drby.
Takže…
Asistentka paní Kellové vyslechla žádost o ruku.
- Simone? - Jo.
Pan Corbin od vedle.
Pětikarátový prsten, zaoblené hrany.
Ty vole.
No teda, tak to je pro náš šťastný pár skvělá zpráva.
Mám jim poslat šampaňské, pane?
Jo, to by se asi slušelo.
Ne?
Sakra.
Spálil jsem cibuli.
Zatraceně.
- Vida. - Nevěsta.
Gratuluju.
Jo, hej, hej. Už to víme.
Páni, no bezva.
Ale ne.
Co se děje?
To nevypadá na slzy radosti.
Jo, byl to horor.
Proč? Protože… jsi odmítla?
Promiňte.
Jo, teď vážně potřebuju být sama, Petere.
Počkej. Simone.
Připadám si kvůli tomu odpoledni jako totální kretén.
Jen ses snažila být milá a já se zachoval naprosto nevhodně.
- Moc mě to mrzí. - Dobrý. Zapomeňme na to.
Fakt nepotřebuješ, aby se tě nějaký stařík snažil líbat
právě v den, kdy se zasnoubíš.
- Nezasnoubíš. Kdoví, ale… - Neřeknu jí to, Petere.
- Vážně? - Jo, nebojte se.
Nikdy bych tě o to nežádal.
Vím, že jste si s Michaelou velmi blízké.
Můžu tím ztratit stejně jako vy, takže to bude naše tajemství, slibuju.
Tak bezva. Dobře.
Dobře, jo. Slib…
Tak platí a… Teda jestli s tím nemáš problém.
Dobře.
Ještě jednou, moc mě to mrzí.
Vážně.
No ty vole.
Co? Nechala jsem mobil tam. Co je?
Jose říká, že Ethan je sem všechny vezme na večeři.
Jen to ne!
Jose neví, co jinýho dělat. Ethan má v lednici jen Ozempic.
To je fakt k posrání.
Tahle práce je k posrání.
K posrání, moje…
Slyšela jsi to? K posrání.
- Vrátila se mi obrna nervu. - Pojď, už šel.
Každý léto. Vrací se každý léto. Zasranej stres.
Tak jo,
všichni připoutaní?
Jen mi nepoškrábejte kůži, jo?
Tohle je auto pro baby.
Simone?
Neviděla jsi Simone?
Je ve svém pokoji.
A čeká na vás fotograf z Vanity Fair.
- Proč? - Kvůli schválení fotek.
- Už hodinu čeká v monitorovně. - Nemůže tam jít Peter?
Prý je musí ukázat právě vám. Máte konečné slovo.
Tak bude muset počkat.
Kiki?
- Ahoj. - Zlatíčko.
- Můžu s tebou mluvit? - Ano, dobře to dopadne.
Dobře.
Co mám dělat?
Chceš být paní Corbinová?
Já nevím.
Doteď to v mých očích byl pan Dokonalý, ale…
Dobře, položím ti lepší otázku.
Přijde ti tohle zábavné?
Být jen něčí manželka?
- Tvůj život vypadá ohromně zábavně. - Taky je, ze začátku.
Pamatuju si, jak kolegy oslnilo, když jsem se stala paní Kellovou.
Pořád jsem si létala do Aspenu, na Mallorcu nebo k jezeru Como.
Všichni čekali, že dám výpověď, ale já na to: „Ne, ne, ne.
Má kariéra je moje identita.“
Jenže to tak dopadá.
Máš moc práce s novým domem a plánováním večírků,
snažíš se otěhotnět a on opakuje: „Michaelo, nech mě se o tebe postarat.“
A tak mu to jednoho dne dovolíš.
A kancelář, na níž ti tolik záleželo, za tebe vyklidí někdo jiný.
Takže…
když se staneš paní Manželovou, tvůj život nabude ohromných rozměrů,
ale ty se ohromně scvrkneš.
Ale tobě se to nestalo.
Co tvá dobročinnost a ochrana přírody?
Kdyby se se mnou Peter rozvedl, přišla bych o všechno.
O rezervaci, o voliéru.
Celý můj život závisí na jeho přízni.
On tě miluje.
Pracuju pro něj.
My všichni.
Teď ale nejde o mě. Jde o tebe.
Nemusíš o sebe nechat pečovat někoho jiného.
Máš před sebou velkou budoucnost.
Ne, tím si teda nejsem jistá.
Já jo. Chci, aby ses stala předsedkyní naší nadace v New Yorku.
- Kiki, to ne, já… - Na co jsem tě asi školila?
Chtěla jsem ti to říct v letadle. Budeš řídit naše aktivity.
Měla bys byt v New Yorku a trojnásobek platu.
Cokoli potřebuješ.
Nevím, co na to říct.
Řekni ano.
Miluju tě, Kiki. Mám ohromné štěstí, že tě mám.
Ne.
Já jsem ta šťastná.
Co podle vás znamená „takhle ne“?
Když řekla, že takhle ne,
je to odmítnutí, nebo jen záležitost logistiky?
No, souhlas to nebyl.
No jo.
Co řekla Michaela, když jsi ji požádal?
- Ano. - Moje žena taky.
- Má taky. - I moje.
- Moje taky. - Moje taky.
Paráda. Děkuju. Šlapete mi po srdci.
Bylo to tak trochu unáhlené rozhodnutí, ne?
Ne.
Ne, nebylo.
Jakmile jsem si představil děti, labradora a vánoční fotku, věděl jsem, že to chci.
No jak krásné bychom se Simone měli děti?
A sex s touhle ženskou, Pete…
- Ježíši. - Lepší jsem neměl.
Ale no tak.
K něčemu se vrátím.
Rayi, zmínils, že jsi ženatý. Nejste pár?
To je mezi náma dvěma. Tři minus ty se rovná sklapni.
Kdo je ten chlap tamhle?
- Toho neznám. - To je Eddy, jeden ze zahradníků.
Ahoj.
Devon.
Teď jsem zmatenej.
Vezme si Simone toho s tryskáčem?
Ještě nevíme. Jo, a tohle je můj šéf, Raymond.
Můj ženatej šéf, Raymond.
Raymond, můj šéf, co má manželku.
Ty jsi nabíječ?
- Cos to řekl, hajzle? - Mluv s pečovatelem slušně.
Žádnej pečovatel. Vedu Falafel Balls s hodnocením 4,6 z 5.
Já jsem námořní kapitán s tou nejvyšší licencí.
Pánové.
Soustřeďme se na Peterovu vynikající škeblovku, ano?
Co tady dělá kůň?
Tati.
Peter říká, že Ethan si chce promluvit a chce jít sem nahoru.
Dobře, jsem připravená. Pošli ho nahoru.
Stihneme organizačních 30 vteřin, než mu dáš kopačky?
- Jo. - Promiň.
Když jsi sledovala Petera, snažila jsem se mu dostat do mailu.
Phil totiž chce důkazy o jeho nevěře, ale nemám tam přístup.
Jose je děsná zmije.
Máš tušení, na co by změnil svoje hesla?
Zkoušelas všechny přístroje? Mobil obvykle heslem nechrání.
Ty se vyznáš.
Tak jo.
Do toho, zlato.
Jen abys věděla,
já si nemyslím, že má poměr, Kiki.
Hej, hej.
Ethane,
Simone by ráda, abys za ní teď přišel nahoru.
- To zní zlověstně. - Nemá třeba pořadník?
Můžu jít další?
- Držte mi pěsti. - Vem něco tvrdšího než víno.
- Hodně štěstí. Fandíme vám. - Jo.
Hodně štěstí.
- Klapne to. - Dobře, díky.
Nazdar, krásko.
Ahoj, Bruci.
- Jak se máš? - Když tě vidím, tak líp.
V čem jsem vás vyrušila?
Právě jsem zval Bruce a Raymonda na gala.
To je milé.
Ale bohužel, jelikož sem jistá osoba
přivezla mého nemocného otce, musíme odjet.
Já musím do práce. Beze mě to tam padne.
Devon, oni taky fandí Buffalo Bills?
- Jo. - Jo.
- Bude tu Jim Kelly. - Co prosím?
- Jim Kelly? - Ta legenda?
- Kdo je Jim Kelly? - Panebože.
Nejlepší quarterback týmu.
Čtyřikrát dostal Bills na Super Bowl.
Víš, co je K-gunův útok?
- Jim přijde na vaše gala? - Žije v Martha’s Vineyard.
Ukáže se tak jedenkrát za rok. Jednou přivedl i Douga Flutieho.
Ani nedýchám. Víš, jak Dougieho žeru.
Přijímám vaše pozvání. Jestli vy dva potřebujete jít, můžete jít.
- Ne, jestli chce zůstat, tak… - Práce odpadá, prostě to tam podpálím.
Ráno sem zavolám krejčího a zařídím vám obleky.
Báječné.
Patrice, dej vědět co nejdřív cateringu.
Ano, paní Kellová, dám.
To je chleba?
Jo.
Ahoj, tati.
Haló?
- Běž! - Break!
Počkat, vždyť on každý ten Super Bowl prohrál.
Kdy naposledy vyhráli Dolphins?
- No… - Tečka.
Jasně, to jste totiž nebyla na světě, slečinko.
Zkontroluju u baru, jestli je tým na to zítřejší gala připravený.
Mějte se, Jose.
- Díky, Jose. - Není zač.
Bruci,
nechceš se se mnou odebrat do mé kanceláře,
dát si skotskou a vést stařecký řeči?
Že váháš.
Za mnou.
S tou skotskou brzdi.
- Nezapomeň tašku. - Dobře.
Tobě patří celej tenhle barák?
Naše rodina ho vlastní po generace.
No teda.
Jak velkej ohřívač vody to tady chce?
Nemám tušení.
Jak dlouho trvá dát někomu kopačky?
V pohodě, uklidím to tady sama.
- Šťastnej Svátek práce. - No jasně.
Můj oblíbený svátek. Do dna.
To pro tebe nic neznamená, že jsem ti přivezl tátu?
Znamená to, že mě neposloucháš. Znamená to, že mi vůbec nerozumíš.
Jak jsem měl vědět, že ho nemáš ráda? Já svého miluju.
Netrklo tě to, když jsem řekla, že s ním nemluvím?
Já myslel, že to pomůže. Že opravíš mosty.
Jsou to moje mosty.
Ježíši, Simone. Teď tě vůbec nepoznávám.
Jsi jakási temná. Vůbec se mi to nezamlouvá.
Ano, Ethane, přesně.
Nepoznáváš mě. Protože mě vůbec neznáš.
Ale od toho jsou zásnuby.
- Co? - Poznáme se.
Řekneš mi o sobě všechno a já zase tobě, protože se milujeme.
Ty mě nemiluješ.
Miluju tě.
Řekl jsem o tobě rodičům. To jsem ještě s nikým nedělal.
Věří, že mou snoubenku poznají zítra na galavečeru.
Tak to bylo dost předčasné.
- Máš někoho jiného? - Cože? Ne.
- Chodíš s někým jiným? - Ne.
Dobře, pak tedy nevím, co mohlo za den způsobit takovou změnu.
Hele, včera jsi zjistil, že jsem žebračka z Buffala,
a to tě zaujalo.
Teď můžeš přicválat jako rytíř na bílém koni a zachránit mě.
Teď mě opravdu urážíš. A mýlíš se.
Vzrušovalo tě to.
Ne.
Vyvolalo to ve mně touhu víc se o tebe starat.
Přimělo mě to
víc tě milovat.
Další věc, včera ještě platilo, že jsem svého otce neviděla…
proboha, deset let.
Od chvíle, co jsme stáli u soudu,
kde o mě přišel kvůli zanedbávání péče a týrání.
To jsem nevěděl.
Ale věděl.
Věděls to, Ethane.
Věděl. Devon pěstouny zmínila.
Žádala jsem tě, ať mě nenutíš o tak bolestivé věci mluvit,
a tvá reakce byla: „Zasnoubíme se.“
No teda.
Dostane můj šéf kopačky?
- Určitě. - Určitě.
Měl to spočítaný. Simone chlapa odkopne jako nic.
Hej! Tak o ní nemluv.
A co Ellis? Drewův mladší brácha? Odkopla ho na jeho narozky.
Nechal si potetovat ksicht a předávkoval se ve fast foodu.
Za to Simone nemohla. Byl závislák.
Pak ten ženatej profesor. Tomu taky zničila život.
No jo.
To se moc nepředvedla.
Potřebuješ něco, skrčku?
Jo, chci mluvit s Devon.
- Proč? - Myslel jsem, že by mohla…
Mohla co? Táhni do prdele.
Jo.
Ale no tak! On taky?
Simone, uvědomuješ si, kolikrát…
mě N Magazine zvolil nejžádanější partií v Nové Anglii?
Třikrát.
Jsem v golfovém klubu Sankaty.
Tam se dostává hůř než do Senátu.
Odmítl jsem Katy Perry.
Možná má pořád zájem.
Ty z toho máš legraci? Fakt? Vážně?
Mučíš mě, místo abys mi dala odpověď?
Odpověď na co?
Vezmeš si mě? Ano, nebo ne?
Ne.
Asi jsem to neřekla dost tvrdě, ale ne.
- Anebo… - Fakt ne.
- Moment. - Ne.
Nebo…
Dobře, zůstaneme spolu
a překonáme tuhle krizi,
- do které jsme spadli. - Ne.
- A dopracujeme se do fáze… - Ne.
- …kdy se oba budeme na zásnuby cítit. - Ne.
V úterý odlétám s Kiki do New Yorku.
Ale co náš vztah?
A co ty, Devon?
- Jaká jsi doma? - Skvělá.
- Hluboce zdeptaná. - Ne.
Královna plesu, kapitánka běžeckýho týmu. Je jen skromná.
- To je tak 15 let. - Proto se mě drží.
Připomínám jí, kdo doopravdy je.
- Po té hrůznosti totiž děsně zvážněla. - Po jaké?
- Žádné. - Musela se starat o Simone.
Makala na plnej úvazek v Costcu.
V 19 letech platila za jídlo, za nájem,
všude ji vozila a udělala z ní premiantku.
Proto považuju za poslání zařídit jí v životě nějakou radost.
- Spíš nějakej chlast. - Potřebuješ vydechnout.
Zvážila jsi tu plavbu se mnou na Palm Beach?
Co…
Fakt k nevíře. Do prdele!
Ahoj.
Ajaj. Všechno v pohodě?
Jo.
Kde je Bruce?
- Nahoře s Peterem. - Dobře.
Musíme si promluvit. Pojď.
Seďte.
Bože.
Zeus, světla.
- Panebože! - Promiňte.
Nenašel jsem spínač.
Cyrus. Vzpomínáte si?
- Fotograf z Vanity Fair. - Jo, pamatuju si vás.
Co tady děláte?
Čekám na Michaelu. Mám pro ni snímky z focení.
- Neví, co dřív, tak je můžu… - Ne, já počkám.
- Dobře. - Vážně je musí vidět.
Připomenete jí, že jsem tady?
Jo.
Dobře.
Fajn, takže…
Co hodláš dělat?
Co hodlám dělat v jakým směru?
Musíš odsud Bruce dostat.
Říkáš to, jako by tu byl mojí vinou.
Přivezl ho tvůj blbej přítel a tvůj blbej šéf ho pozval na gala.
Nehrozí, na to gala nemůže. Už předtím se snažil Kiki osahávat.
No, teď už víš, s čím jsem se musela sama potýkat.
Je až šokující, jak zle na tom je.
Fakt je to šokující? Upozorňuju tě na to celej rok.
Dobře.
Dostanu vás na zítřejší první letadlo a zatím může být v domku pro hosty,
ať už ho nemusím vidět.
Ty s ním nepromluvíš?
Ne.
Ne?
Ne.
Ten chlap od covidu neopustil blok.
Kvůli tobě nastoupil do letadla v obleku.
Co když je mi to fuk?
Nech ho na útesech.
Takže za něj necítíš vůbec žádnou odpovědnost?
On necítil žádnou odpovědnost za mě, a to jsem byla děcko.
Chodila jsem do školy hladová a nemytá.
Ne, seru na něj.
Sereš na něj?
Ty vole.
To je hnusný.
Víš, co se stává holkám u pěstounů?
Víš, že to vím.
Dovolil, aby mě vychovávali cizí.
Dovolil, aby mě zneužívali.
To on za to může.
Nevzpamatoval se z máminy smrti.
Všichni věří, že jsem byla moc malá, abych si to pamatovala,
ale vybavuju si to jasně.
Čím větší depresí trpěla, tím víc ji ignoroval.
Když dostala manickou epizodu, odešel si do baru.
A nechal na nás, ať to řešíme.
To kvůli němu se zabila.
To kvůli němu…
Kvůli němu jsem se pokusila zabít.
A dožene k sebevraždě i tebe.
A když vidím, čím vším sama sebe ničíš, Devon,
mám pocit, že to od něj chceš.
Víš, jak mi teď zníš? Jako bláznivá kráva, co vysadila prášky.
Panebože, zase ty kecy o prášcích.
- Prášky. Proč? - Prohledala jsem ti skříňku.
- Vím, že je nebereš. - Neberu.
Víš proč? Už je nepotřebuju. Doktor mi je postupně vysadil.
- Nějakej Kikin doktor? - Ne, doktor Fine.
Můj psychiatr už tak od roku 2015.
Z posttraumatické poruchy se dá vyléčit. Vytvoříš si správný postupy.
Najdeš si správný lidi, vytvoříš si bezpečnej prostor.
A do toho já už podle tebe nespadám, jo?
Chápu správně?
Vyloženě jen díky mně teď vůbec žiješ.
Žiju tobě navzdory.
Ty ze mě chceš mít batole se zlomeným křídlem.
Abys měla úděl. Aby tvůj posranej život měl viníka.
To je blbost.
Ani jsem ti nechtěla říct,
že už je neberu.
Věděla jsem, že tě to naštve.
Dokážeš si představit, jaký to je?
Vědět, že nechceš, abych byla v pořádku?
Strávila jsem celej svůj život tím,
že jsem se starala o tebe.
Už nechceš mou pomoc?
Tak hodně štěstí, kurva.
Nechoďte za mnou.
Tady nahoře je hezky.
Královskej výhled z ptačí perspektivy.
Díky.
Takže ty sis tyhle prachy vydělal, nebo ses do nich narodil?
Od obojího trochu.
Vydělávat je snadný, když už prachy máš. Nejjednodušší je prachy utratit.
Já vydělávat nikdy moc neuměl.
Vlastně ani nic jinýho.
Ale v bowlingu nahraju 220 bodů, takže tak.
Myslím, že ke spokojenosti vedou i jiné věci než peníze.
Jo? Co třeba?
Děti. Osobní úspěchy.
Já beru prachy.
Ale do hrobu si je vzít nemůžeš.
Jakkoli jsi bohatej a úspěšnej, do hrobu si to vzít nemůžeš.
V tom jediným jsme si my dva rovni.
Smrti musíš čelit sám.
Založil jsem firmy, co zaměstnávají tisíce lidí.
Financuju jsem jejich životy.
Za měsíc přispěju na charitu víc,
než většina lidí vydělá za celý život.
Na tom nezáleží, až přijde můj čas?
Možná lidem, který tu necháš, ale ty budeš moc mrtvej, aby ses staral.
A co rodina? Na té záleží, nebo ne?
Když si ji dokážeš vybavit.
Až já budu umírat, chci jen být při smyslech.
Nepřijít o paměť
a vzpomínat si.
A co si chceš vybavovat, Bruci? V těch posledních chvílích.
Svoje holky.
Devon a Simone.
Jo.
Pro mě jsou to Rory a Sarah.
A jejich matku Andreu.
Bože, byla nádherná.
Pořád ji miluju.
Ale zničila mě.
Udělala ze mě trosku.
Přišel jsem o děti.
Jo, vím, jak se to semele.
Dej mi taky.
Od námořnictva jsem si nedal.
Dobře, ale dej si jen trochu.
Tenhle legální matroš je vážně síla.
Běžte pryč!
- Běž pryč! Myslí tebe! - Ne, tebe, Pepku námořníku.
- Mám ti pomoct nahoru? - Ne!
Přestaň. Chci být sama.
Tak jo, přinesl jsem ti placatku.
Já ti přinesl svoji mikinu. Nahřátou vlastním tělem.
- „Nahřátou mým tělem.“ Blbe! - Klid, pečovateli.
- Dámy mají přednost. - Ne, díky.
- Není to Kapitán Morgan. - Říkám ne. Už nepiju.
Odkdy?
Celej rok od chvíle, kdy mě zatkli za řízení pod vlivem.
Už 40krát jsem říkala, že chci abstinovat. Vůbec mě neposloucháš.
Neotravujou tě, Devon?
Ježíši Kriste.
Co je to s váma, chlapi?
- Počkej, Devon. - Hej!
- Devon! - No tak, D. Počkej!
Pusť mě. Kde je Devon?
Michaelo, mohla bys mi tu s něčím pomoct?
- Bruce vyšiluje. - Co mu vadí?
Nevím. Povídali jsme si, hulili jsme trávu a nějak se naštval.
- Zhulit se asi neměl, Petere. - Kde to jsem?
Co se stalo?
Kde je Devon?
Myslím, že se šla projít, Bruci.
Kdo jsi ty?
Jsem Simone.
Ne, nejsi. Ta je mrtvá.
Seženu papírový pytlík na rozdýchání.
Potřebuju svoje léky. Kde je Devon?
Je to moje telka. Chci koukat na fotbal.
Klid, to bude dobrý.
Nesahej na mě, kurva!
Běž najít Devon, ano? Zkus domek pro hosty.
My ti Devon najdeme, Bruci.
Nevím, co se děje. Tady nemám co dělat.
Hej.
Pamatuješ si mě?
- Ahoj. - Ahoj.
- Tebe znám. - Ano.
Už se známe.
Najdeme ti Devon, ano?
- Drž mě za ruku. - Jo.
- Drž se mě, jo? - Dobře.
Sedneme si a počkáme na Devon. Pojď.
Jen pojď.
Tvrdil, že nehulí poprvé.
Hej.
Jak jsem měl vědět, že abstinuješ? Naposled jsem tě viděl opilou v baru.
Jak jsi mě tam nechal, i když jsem nemohla vstát?
- Říkalas, že zavoláš Uber. - Jo.
Nezavolala.
Ojela jsem barmana.
A pak jsem nabourala parkovací automat, zatkli mě a přespala jsem v base.
Ne. Cože? Proč jsi mi nezavolala?
Řval jsi na mě cosi o zasraný směně ve Falafel Ball.
Necháte nás chvilku, prosím?
Jsi v pořádku? Ublížili ti?
Ne, tohle nedělej.
Nepředstírej, že ti na mně záleží. Šel jsi domů.
Víš, že musím občas domů ke svý ženě.
- To neznamená, že tě nemiluju. - Nemiluješ mě.
Miluješ toho, kým jsi byl v roce 2009. Miluješ naši střední.
Nechápu, proč mě teď sekýruješ.
Vždyť jsem zavřel restauraci dřív.
Lhal jsem celý rodině, abych mohl za tebou.
Věděls, že to se mnou není dobrý.
A stejně jsi mě tam nechal.
Jeď domů za Allie.
Ale já ji opustím. Fakt.
- Řeknu jí to někdy příští týden. - Nechci, abys ji opustil. Nechci tě.
Proč?
Kvůli němu? Vím, že kvůli tamtomu to není.
Protože tě nemiluju. Už jsem tady ošukala tři jiný.
Nic pro mě neznamenáš. Nemyslím na tebe. Ani tě nemám ráda.
Můj život je kvůli tobě horší. Já jsem horší.
A scházím se s tebou, kdykoli se chci nenávidět.
Bylo by pro mě lepší, kdybys teď vlezl do moře a utopil se!
Všechno je v pořádku, Bruci.
Jen klid. Brzy Devon seženeme.
- Poslyš, krásko. - Jo?
Nechceš odsud vypadnout? Tohle je divnej barák.
Já vím.
Jen ještě nejsem připravená odejít.
Nepočká to chvíli?
Chci se hýbat.
- Dobře. - Jo.
Bruci, vrať se.
Víš ty co? Můžeme si zatančit.
- Jak to myslíš? - Mám ráda tanec.
- No tak. - Chybí hudba.
Obejmi mě. Uvolni se.
Hudba hraje v příboji.
Poslouchej.
Poslouchej ty vlny.
Bylo nám spolu tak dobře. Proč jsi odešla?
Teď jsem tady.
Jsem mimo, nebo je tohle skutečný?
Není to jedno?
Rád tě takhle držím v náručí.
Už tě nezklamu.
Nezklamals mě.
Cokoli jsem zkusil, rozesmutnilo tě to ještě víc.
Nevěděl jsem, že jsi na tom už tak zle.
Nemohl jsi s tím nic dělat.
Byl jsem na tebe zlej.
Ty tvoje nálady mě rozčilovaly.
Štvalo mě to.
Celou noc jsi neměla stání.
Bez přestání jsi mluvila.
Tancovala. Na hudbu, kterou nikdo jinej neslyšel.
Teď už ji slyšíš?
Jo.
Slyším.
Aspoň myslím.
Pokusila ses zabít Simone.
To jsem nedokázal pochopit.
To se chápe velmi těžko.
Strašně dlouho jsem se snažila otěhotnět.
- Vážně? - Ano.
Byla to celá řada pokusů a ztrát.
Další pokus, další ztráta.
Naše dcery jsou ohromně chytré
a krásné.
Kéž bys je teď mohla vidět.
Taky si přeju svoje děti vidět.
Jsem unavenej.
Jo?
Moje nohy.
Tak se zase posadíme?
Pojď.
Pojď se posadit.
Možná na chvíli zavřu oči.
To je dobrý nápad.
Tady máš.
Prosím, kamaráde.
Odpočiň si.
Devon!
Běž pryč, ty zrůdo!
Ethane?
Ethane, co tady děláš?
Teleportuju se…
Teleportuju se na svou loď, aby mě odvezla.
- Paprsky! - Jasně.
Jsi opilý. Odvedu tě domů.
Nepřibližuj se ke mně.
Pomůžu ti domů, jo?
Užíváš si to, co?
No jo.
Jsem jen další zářez na tvým růžovým pásku, že jo?
Dobře, dostaň se domů sám.
Devon!
- Jsi zrůda, víš to? - Přestaň mi tak říkat.
Zrůdo.
Pozor, ublížíš si, chápeš?
Jsi prázdná lidská skořápka.
Teď už to vidím.
Ty očička jako korálky.
Zničily mě.
Nepřibližuj se ke mně.
Tady máš.
To se ti povedlo.
Já netušil, co dělat.
Jo, to byl ale den. A to máme zítra to gala.
Mrzí mě, že se nám… nepoštěstilo mít dítě, Michaelo.
Mě to taky mrzí.
Vím, že letošek byl pro tebe náročný.
Když Rory se ženou oznámili, že čekají dítě.
Ale musím ti… říct jednu věc.
Když jsem tvrdil, že jsem v Japonsku,
byl jsem na křtinách svého vnuka.
Rory byl samozřejmě u toho a Sarah taky.
Byl jsem s dětmi.
Já vím.
Víš to od Simone?
Ne, jak ta by to věděla?
No, to nevím.
Nic jí neunikne. Napadlo mě, že to odhalila.
Ne, přišla jsem na to sama.
Ranilo mě, žes mi to neřekl, ale vím, proč jsi měl pocit, že nemůžeš.
Vážně?
Věděls, že se naštvu. Tvoje děti mě nenávidí.
Vždycky mě nenáviděly, víš?
Viní mě za to s Jocelyn. Já jsem přece padouch, ne?
Ale chci, abys měl se svými dětmi vztah.
Je dobře, žes to dítě viděl.
Můžu ti říct skvělou věc?
Když mě Rory uviděl, rozbrečel se.
- Vážně? - Jo.
Byl vážně překvapený.
Pak přišla Sarah a taky se rozbrečela
a můj vnuk, Jonathan, taky spustil, tak byla sranda.
To je ale úleva. Myslela jsem, že máš milenku.
My dva jsme si dost zažili.
Miluju tě, paní Kellová.
Taky tě miluju.
Přestaňte dolejzat!
Ethane, nechoď k útesu.
Pomoc! Pomozte mi někdo!
Já se snažím pomoct.
Bože.
To ty za to můžeš.
Ty!
- To ty! - Ethane?
- Pomoc! - Co je?
Pomoc! Ethan spadl z útesu až tam dolů.
Panebože.
Zavolej záchranku a čekej vpředu na sanitku.
Potřebuju sanitku na Sconset Point 4.
Muž tu spadl z útesu.
To nevím.
Ano. Děkuju.
Promiňte.
Omlouvám se. Čekám tam v tom vedru už tři hodiny.
Cyrusi, teď nemůžu. Máme tu pohotovost.
- Je to důležité. - Fotky teď musí počkat.
Tuhle fotku vidět musíte, madam.
Kdy jste to vyfotil?
Dneska.
Fotil jsem Kewe’s Point k vašemu článku.
- Časopis ji jistě koupí. - Peníze dostanete.
Odejděte, prosím.
AUTORKA PŘEDLOHY MOLLY SMITH METZLER
Překlad titulků: Růžena Svobodová