Як минула подорож? Море було неспокійне?
Ні, все пройшло чудово. Цей острів — найкрасивіше місце, де я бувала.
Я теж так подумала, коли вперше побачила цей острів.
Ваш дім як художній музей.
Дякую. Так.
Власне, це моя улюблена пора року тут.
Після Дня праці,
коли всі рядові сезонники повернулися в Бек-Бей і Верхній Іст-Сайд,
а тут лише я, і звірі, і морські істоти,
що повертають собі острів.
Чому ти хочеш бути моєю помічницею?
Якщо чесно, через вас. Я вас загуглила.
І подивилася ваше відео на ютубі,
де ви говорите про охорону і збереження природи, і…
ви була така заряджена.
Щось підштовхнуло мене приїхати працювати на вас.
Ти зараз живеш у Нью-Йорку?
Так.
-Де, Мангеттен? -Ні, Квінз.
Район, який я називаю прилеглим до аеропорту.
Де ти працюєш?
Я репетиторка на повну ставку в «Каплані».
На вихідних підробляю в телемаркетинговій компанії.
Ще я працюю в «Старбаксі» заради медичної страховки.
Коришся долі, так?
Це краще, ніж повернутися додому на автобусі. Це мій найгірший кошмар.
-Де дім? -Баффало.
Кажи «північ штату».
Я з діри під назвою Фресно, але всім кажу, що з району затоки.
То ти рік провчилася на юридичному факультеті Міського коледжу.
Чому лише рік?
Ви юристка. Я читала вашу біографію.
Мені не треба розказувати вам, як важко на юрфаці.
Тобі дали стипендію Голдберга на бакалаврат у Єлі.
Це повний пакет для винятково обдарованих студентів за межею бідності.
Я здивована, що ви це знаєте.
Я отримала таку ж стипендію.
Розкажи, чому насправді ти кинула юрфак.
Мені не подобалося.
Мабуть, мені здавалося, що я мушу вступити на юридичний,
бо я казала, що готуюся до юриспруденції,
ще з другого класу.
Але я так казала лише тому, що моя мама
якось назвала мене майбутньою юристкою і…
вона вмерла молодою.
Тож я вчепилася за цю думку.
А тоді я вступила на юрфак,
він виявився не для мене, тому я кинула.
Відпусти те, що тягне тебе вниз.
Гарно сказано.
Моя мама теж померла молодою. Рак грудей. Мені було дев'ять.
Моя потрапила в автокатастрофу. Її вбив п'яний водій.
Мені було сім.
Мені дуже прикро.
Дай-но гляну на тебе.
Гаразд.
Ходімо зі мною.
Це Барнабі.
Ми знайшли його напівпотонулим у прибої.
Привіт, Барнабі.
Молодець.
Так, він дуже слабкий.
Ми щодня годуємо його з рук.
Ось чим ти займатимешся,
якщо погодишся на цю посаду.
Ви мене берете?
Так. Думаю, можеш починати негайно.
Що скажеш?
Ти мене почула, Сімон?
Тут мій тато.
Чому тут мій тато?
Поговоримо, коли я не стоятиму на коліні?
-Чому ти так зі мною? -Що? Ти про каблучку?
-Вона мамина. -Ні. Мій тато.
-Нащо ти привіз сюди мого тата? -Я намагався бути романтичним.
Хотів зробити грандіозний жест.
Мікейла сказала мені дуже жорстокі речі
вчора на скелі.
Назвала мене егоїстичним інфантилом. Сказала, що я не маю права гаяти твій час.
І я раптом зрозумів, що вона права.
-Я егоїстичний інфантил. -Ой-ой. Гей.
Сядьмо на диван. Сядь на диван.
Йому просто треба сісти. Отут.
-Розумію, що я не… -Ітане.
-Не хочу… -Ти не взяв його ліки?
-Його нянька взяв. -Я не нянька. У його сумці.
-Де? -Пігулки в мене.
-У зіп-пакеті. Усередині… -Гаразд.
Вибачте. Продовжуй, егоїстичний інфантиле.
Дякую.
Я хочу сказати, що довго був розгубленим.
А тоді з'явилася ти.
Ти дівчина моєї мрії, і я хочу бути гідним.
Я хочу бути гідним тебе.
Хочу скріпити наші стосунки. Усе як треба.
Тож я полетів просити в Брюса твоєї руки.
А тоді він і його нянька захотіли повернутися сюди зі мною.
Я не його нянька. Я прилетів сюди по Ді.
Якого хріна ти лишила його на мене без пояснень?
-Тому ти припхав його на далекий острів? -А що я мав робити? І ти дуже сексуальна.
Вибач, усе йде не за планом.
Якщо чесно, Сімон, я думав, ти зрадієш,
що твій тато тут.
-Я люблю тебе і хочу побратися з тобою. -Вхідні двері відчинено.
Що відбувається? Хто ці люди?
Боже мій.
Це ти.
Так?
-Так. -Що?
Це справді ти.
Я так і знав.
-Відчував, що ти прийдеш. Привіт. -Привіт.
Пам'ятаєш мене?
Аякже. Скажеш, як тебе звати?
Брюс.
Привіт, Брюсе. Я Мікейла.
Я тебе знаю.
Ми знайомі дуже-дуже давно.
-Можеш забрати… -Ти прекрасніша, ніж будь-коли.
Ми любимо трахатися.
-Боже. Тату! -Боже.
-Агов, Брюсе. -Тату.
Ти вмієш трахатися!
-Це начальниця Сімон. -Вміє трахатися.
-Ти заплутався. -Ні.
Ти не знаєш цю жінку. Вона незнайомка.
Хлопець у фіолетовій сорочці дуже багатий.
Я прилетів літаком.
Він одружиться з нашою дочкою.
-Що ж… -Сімон.
Мені дуже цікаво почути, що скаже Сімон.
Чому б тобі… Ні-ні. Постій тут.
Візьми мою руку, послухаємо.
-Гаразд. -Гаразд.
Сімон Дьюїтт, ти вийдеш за мене?
Тато щойно сказав: «Кікі трахається». Я не… Я не можу.
-Ні. Тільки не так. Я не можу. -Зачекай. Сімон, зачекай!
Сімон, чекай.
-Я йду за нею. Це моя дівчина. -Ти вже наробив.
-Я поговорю з нею. Вона хоче мене. -Не сміши. Ти остання.
Власне, я згоден. Порядок такий: один, два, три. Чи, може, два…
-Та ну! -Ти займайся татом, ти — гостями.
А я піду.
Бувай, Мікейло.
Бувай, Брюсе.
Вхідні двері відчинено.
Гаразд.
СИРЕНИ
«ПЕРСЕФОНА»
Як це немає хліба?
Напередодні гала
місис Келл не дозволяє вуглеводи на території.
Хіба що для гостей чи заходу.
Не дозволяє вуглеводи на моїй території? З глузду з'їхала?
То пусте.
Ми вдячні за можливість бути здоровішими.
-Ми п'ємо воду. -Так. Іноді додаємо м'яту.
Або лимон, якщо знахабніємо.
Ми не їстимемо татів клем-чаудер без гарячого хрусткого хліба
і доброго солоного масла.
Хтось сказав «хрусткий хліб»?
«Купертінос» зачиняється за п'ять хвилин.
Хтось хоче пробігтися?
Я. Виберіть мене.
-Гаразд. -Я піду.
Візьми дрібні.
Хліб!
Накрити на стіл для вас і місис Келл, сер?
І для вас теж. Приєднуйтеся.
Що за дзень-дзень-дзень?
Нічого. Справи персоналу.
Скажіть. Я теж хочу почути кухонні плітки.
Ну,
схоже, помічниці місис Келл щойно освідчилися.
-Сімон? -Так.
Містер Корбін, ваш сусід.
П'ятикаратна каблучка з грануванням.
Овва.
Ого, чудова новина для щасливої пари.
Хочете, щоб я надіслала їм шампанського, сер?
Ага, мабуть, так робиться.
Так?
Чорт.
Я спалив цибулю.
А хай йому грець.
-Привіт. -Наречена.
Вітання.
Так, гей-гей, ми чули новини. Це прекрасно.
О ні.
Що сталося?
Щось не схоже на сльози радості.
Ага, то був якийсь кошмар.
Чому? Бо ти
сказала «ні»?
Вибачте.
Мені дуже треба побути самій, Пітере.
Чекай. Сімон.
Я почуваюся найбільшим мудаком через те, що сталося раніше.
Ти намагалася бути доброю до мене, а я дуже сильно переступив межу.
-Мені дуже шкода. -Усе гаразд. Забудьмо.
Останнє, що тобі треба,
щоб якийсь старий ліз тебе цілувати в день, коли ти заручилася.
Чи не заручилася. Незрозуміло, але…
Я їй не скажу.
-Справді? -Так, не хвилюйтеся.
Я б ніколи не просив тебе про це,
бо знаю, що ви з Мікейлою дуже близькі.
Я можу втратити не менше, ніж ви. Тому це наш секрет. Клятва на мізинцях.
От і чудово. Добре.
Клятва на…
Клятва на мізинцях.
Звісно, якщо ти не проти.
Ага.
Ще раз прошу вибачення.
Вибач.
Бляха-муха.
Що? Я залишила там телефон. Що?
Хосе каже, що Ітан везе всіх сюди на вечерю.
О ні!
Хосе не знає, що ще робити. В Ітановому холодильнику лише Оземпік.
Це дурдом.
Ця робота — дурдом.
Дурдом, мій…
Ти це чула? Дурдом.
-Параліч Белла повернувся. -Ходімо. Все чисто.
Щоліта. Таке трапляється щоліта. Суцільний стрес.
Гаразд,
всі пристебнулися?
Тільки не подряпайте шкіру, добре?
Це жіноча машина.
Сімон?
Ти бачила Сімон?
Вона у своїй кімнаті. А до вас прийшов фотограф з «Веніті Фейр».
-Чому? -Затвердити пробні відбитки.
-Він чекає вже годину. -Пітер не може цим зайнятися?
Він хоче показати їх вам. Кінцеве схвалення за вами.
Тоді йому доведеться зачекати.
Кікі.
-Привіт. -Ох, серденько.
-Можна з вами поговорити? -Так. Усе буде добре.
Гаразд.
Що мені робити?
Хочеш бути місис Ітан Корбін?
Я не знаю.
Досі він був десять із десяти в моїх очах, але…
Тоді дозволь поставити краще запитання.
Тобі це здається прикольним? Бути місис Хтось?
Ваше життя дуже прикольне.
О так. Спочатку.
Пам'ятаю захват моїх колег, коли я стала місис Пітер Келл.
Я постійно літала то в Аспен, то на Майорку, то на озеро Комо.
Усі чекали, що я піду з роботи, але я казала: «Ні-ні. Ні.
Моя кар'єра — моя особистість».
Але так стається.
Ти така зайнята новим будинком, плануванням вечірок, спробами завагітніти.
І він весь час каже: «Мікейло, дозволь мені дбати про тебе».
І одного дня ти йому дозволяєш.
Шлеш когось забрати речі з офісу, який колись так багато для тебе значив.
Отже,
коли ти місис Хтось, твоє життя стає грандіозним…
а ти стаєш дуже крихітною.
Але не ви. Ваша неймовірна благодійність і охорона природи.
Якщо Пітер розлучиться зі мною,
я втрачу все: заповідник, пташник.
Усе моє життя залежить від його схвалення.
-Він кохає вас. -Я на нього працюю.
Як і всі ми.
Але зараз ідеться не про мене. А про тебе.
Ти не мусиш вибирати, щоб про тебе дбали.
У тебе велике майбутнє.
Я не впевнена.
А я впевнена. Я хочу, щоб ти очолила наш фонд у Нью-Йорку.
-Кікі, ні, я… -Думаєш, для чого я тебе тренувала?
Хотіла сказати тобі в літаку. Хочу, щоб ти керувала нашою роботою.
У тебе буде квартира в Нью-Йорку, втричі більша зарплата.
Усе, що тобі треба.
Не знаю, що сказати.
Скажи «так».
Люблю вас, Кікі. Мені пощастило, що ви є в моєму житті.
Ні.
Це мені пощастило.
Як думаєте,
що означає «тільки не так»?
Коли вона сказала: «Тільки не так»,
це відмова чи логістична проблема?
Ну, це точно не «так».
Атож.
Що сказала Мікейла, коли ти освідчився?
-«Так». -Моя дружина теж.
-І моя. -І моя.
Чудово. Дякую. Моє серце розтоптали.
Це ж було спонтанне рішення, правда?
Ні.
Ні, друже.
Коли я собі уявив: діти, шоколадний лабрадор, різдвяна листівка,
зрозумів, що хочу цього.
У нас із Сімон були б такі красиві діти.
-А секс із цією жінкою. -Боже.
-Найкращий у моєму житті. -Ох.
Хочу відмотати. Реймонде, ти сказав, що одружений.
-То ви не пара? -Це між нами двома, без тебе.
Три мінус ти дорівнює «Заткнися».
Слухайте, а хто той хлопець у кінці столу? Я його не знаю.
-Це Едді. Він доглядає за територією. -Здоров.
Девон.
Я заплутався.
Сімон вийде за хлопця з літаком?
Ми ще не знаємо. І так, це мій бос, Реймонд.
Мій одружений бос Реймонд. Реймонд, мій бос із дружиною.
-Ти перепихун? -Як ти мене назвав, сучко?
-Морґане, не груби няньці. -Я не нянька.
Я керую «Фалафель боллс» з оцінкою 4,6 на єлпі.
Я капітан ВМС з майстер-ліцензією берегової охорони, найвищою.
Панове, зосередьмося на Пітеровому смачнючому клем-чаудері.
Чому тут кінь?
Ой, тату.
Пітер каже, що Ітан бажає поговорити і що він хоче піднятися.
Гаразд. Я готова. Пришліть його.
Можна спершу 30 секунд адмінки, перш ніж ти його кинеш?
-Звісно. -Вибач.
Поки ти шпигувала за Пітером, я спробувала залізти в його імейл.
Філ сказав, що треба знайти докази його зради, але я заблокована.
Хосе такий змій.
Як гадаєш, який у нього може бути новий пароль?
Спробували всі пристрої? Часто особистий телефон не має паролів.
Підказка профі.
Гаразд. Вали його з ніг, люба.
Якщо це допоможе,
не думаю, що в нього роман, Кікі.
Гей-гей.
Ітане,
тепер Сімон хоче бачити тебе нагорі.
-Звучить зловісно, бро. -Що? А є черга?
Можна я наступна?
Побажайте мені удачі.
Я б узяв щось міцніше за вино.
-Удачі, Ітане. Вболіваємо за тебе. -Так.
Щасти.
-Усе вийде. -Гаразд, дякую.
Привіт, красуне.
Привіт, Брюсе.
-Як справи? -Уже краще, коли ти тут.
Що я перебиваю?
Я щойно запросив Брюса й Реймонда на гала.
Як мило.
Але, на жаль, дехто привіз мого недужого батька,
тому ми всі маємо поїхати звідси.
Я мушу працювати. Без мене не обійдуться.
Девон, вони теж фани «Баффало Біллс»?
-Так. -Так.
-Буде Джим Келлі. -Перепрошую, що?
-Джим Келлі? -Той самий Джим Келлі?
-Хто такий Джим Келлі? -Боже мій.
-Найкращий квотербек в історії «Біллс». -Чотири рази вивів нас у Супербоул.
Чув про атаки «кей-ґан»?
-Джим Келлі прийде на ваше гала? -Він має дім на Мартас-Він'ярд.
Заглядає сюди раз на рік. Одного року привів Даґа Флуті.
Я не можу дихати. Знаєш, як я люблю Даґі.
Я приймаю ваше запрошення на гала. Якщо вам двом треба їхати, їдьте собі.
Якщо він залишиться, то і я маю…
Роботу скасовано. Я спалю ресторан.
Я запрошу на ранок свого кравця, вдягнемо вас у смокінги, джентльмени.
Прекрасно.
-Патріс, повідом кейтерингу якнайшвидше. -Добре, місис Келл. Повідомлю.
Це хліб?
Ага.
Привіт, тату.
Алло?
-Уперед! -Перерва!
Наскільки я пам'ятаю, він програв усі ті Супербоули.
Коли «Долфінс» вигравали Супербоул?
-Востаннє… -Крапка.
Гаразд. До твого народження, дівчинко. Ясно?
Піду перевірю підготовку до гала в барі, чи все готово до завтра.
Бувай, Хосе.
-Дякую, Хосе. -Нема за що.
Брюсе,
хочеш перейти зі мною в мій офіс, випити скотчу
і поговорити про справи старих чоловіків?
Папа носить смішну шапку?
Сюди, прошу.
Не пий багато скотчу.
-Не забудь сумку. -Гаразд.
Увесь будинок належить тобі?
Він належав моїй родині поколіннями.
Нічого собі.
Бойлер якого розміру треба для такого будинку?
Гадки не маю.
Скільки часу треба, щоб кинути когось?
-Не треба допомагати мені прибирати. -З Днем праці.
Отож-бо. Моє улюблене свято. Будьмо.
Для тебе нічого не означає, що я привіз твого тата?
Це означає, що ти мене не слухаєш. Це означає, що ти мене геть не зрозумів.
Звідки я міг знати, що ти не любиш тата? Я свого люблю.
Я казала, що ми не говоримо. Це могло підказати.
Я подумав, вам варто побачитися.
-Зарити сокиру. -Це моя сокира.
Господи, Сімон. Я вже й не знаю, хто ти зараз.
Ти якась темна. Мені дуже некомфортно через це.
Отож, Ітане. Ти не знаєш, хто я зараз. Бо ти взагалі мене не знаєш.
-Для цього й потрібні заручини. -Що?
Щоб роззнайомитися. Ти розказуєш мені все, а я — тобі.
-Бо ми кохаємо одне одного. -Ти мене не кохаєш.
Кохаю. Я розповів про тебе батькам. Я ні про кого їм не розповідав.
Вони чекають на знайомство з моєю нареченою на гала.
Це було дуже передчасно.
-У тебе хтось є? -Що? Ні.
-Ти з кимось зустрічаєшся? -Ні.
Ну, тоді я не розумію, що ще могло так сильно змінитися
відучора.
Учора ти дізнався, що я бідна дівчинка з Баффало,
і зацікавився мною більше,
бо ти міг стати білим лицарем, який скаче мене рятувати.
Це дуже образливо. І неправильно.
Це тебе завело.
Ні.
Може, мені захотілося більше піклуватися про тебе.
І я покохав тебе ще дужче.
А ще до сьогодні я не бачила батька,
боже, років з десять.
Відколи ми зустрілися в суді, де він втратив опіку наді мною
через злочинну недбалість і жорстоке поводження з дітьми.
Ну, цього я не знав.
Знав.
Знав, Ітане.
Девон сказала: «Прийомні сім'ї».
Я сказала: «Не розпитуй мене про щось таке болісне»,
а ти сказав: «Одягну-но я обручку».
Ого.
Нічого собі.
Гадаєте, мого боса там кидають?
-Стопудово. -Стопудово
Його вже переступили.
-Сімон пожирає чоловіків і випльовує. -Не кажи про неї так.
Пам'ятаєш Елліса, молодшого брата Дрю? Кинула його на день народження.
Він забив лице татуюваннями й передозувався у «Вендіс».
Сімон не винна. Він був наркоманом.
Потім трахнула жонатого професора. Зруйнувала йому життя.
Так.
То не найкращий її епізод.
-Допомогти, малий? -Я хочу поговорити з Девон.
-Чому? -Я подумав, що вона може…
Може що? Геть звідси.
Ага.
Та ну, і він теж?
Сімон, ти розумієш, скільки разів
журнал N визнавав мене найзавиднішим холостяком у Новій Англії?
Тричі.
Я член гольф-клубу «Санкаті». Туди важче потрапити, ніж у Сенат США.
Я відшив Кеті Перрі.
Може, вона досі зацікавлена.
Думаєш, це смішно? Справді? Серйозно?
Мучиш мене, замість того щоб дати відповідь?
Відповідь на що?
Ти вийдеш за мене? Так чи ні?
Ні.
Може, я кажу це надто м'яко, але ні.
-Або… -Без варіантів.
-Секундочку. -Ні.
Або…
Ми лишаємося разом
і проходимо через цю непросту ситуацію,
аж доки не опинимося в місці, де ми обоє почуваємося готовими…
-Ні. -…заручитися.
Я їду в Нью-Йорк із Кікі у вівторок.
А що буде з нами?
А ти, Девон?
-Яка ти вдома? -Вона класна.
-Глибоко пригнічена. -Ні.
Королева балу, капітанка легкоатлеток.
-Вона скромна. -Це було 15 років тому.
Тому вона тримає мене поруч. Я нагадую їй, яка вона.
Вона так посерйознішала після всього того лайна.
-Якого? -Ніякого.
Девон мала дбати про Сімон.
Ця дівчина працювала в «Костко».
У 19 років. Платила за їжу, за квартиру для них,
возила її всюди, навчала, вивела на дошку пошани.
Тому моя особиста місія — дарувати їй якусь радість у житті.
Якусь випивку.
Схоже, тобі потрібна перерва.
Ти вже подумала, чи попливеш зі мною в Палм-Біч?
Що…
Неймовірно. Бляха!
Гей.
Ой. Усе гаразд?
Так.
Де Брюс?
-Він нагорі з Пітером. -Нам треба поговорити. Ходімо сюди.
Сидіть тут.
Боже.
Зевсе, світло.
-Господи! -Вибачте.
Я не міг знайти вимикач.
Сайрус, пам'ятаєш?
-Фотограф із «Веніті Фейр». -Так, пам'ятаю.
Що ти тут робиш?
Чекаю на Мікейлу. Щоб показати їй відбитки зі зйомки.
-Вона дуже зайнята. Я можу… -Ні, я почекаю.
-Гаразд. -Вона має їх побачити.
-Можете нагадати їй, що я тут? -Ага.
Добре.
Отже.
Який план?
-Який план щодо якого плану? -Ти маєш забрати звідси Брюса.
Ти так кажеш, ніби це я винна. Його сюди припер твій безголовий хлопець.
А твій безголовий бос запросив на гала.
Ні. Йому не можна на гала. Він намагався полапати Кікі.
Що ж,
тепер ти знаєш, з чим я даю раду самотужки.
Він у прежахливому стані.
Справді в прежахливому? Я вже рік тобі про це торочу.
Гаразд.
Посаджу вас завтра на перший рейс, а доти забереш його в гостьовий будинок,
щоб я його не бачила.
Ти з ним не поговориш?
Ні.
Ні?
Ні.
Чоловік не виходив з кварталу з часу ковіду.
Але сів на літак і одягнув костюм, щоб побачити тебе.
А мені начхати.
Його проблеми.
Ти зовсім не відчуваєш відповідальності за нього?
Він не відчував відповідальності за мене, коли я була малою.
Коли ходила до школи голодною і брудною.
Ні, пішов він.
Пішов він?
Нічого собі.
Холоднокровно.
Знаєш, що буває з дівчатами в прийомних сім'ях?
Ти ж знаєш, що знаю.
Він дозволив незнайомцям мене ростити.
Дозволив їм знущатися з мене.
Це його вина.
Йому було погано після смерті мами.
Усі думають, що я була надто мала, щоб запам'ятати,
але я чітко пам'ятаю.
Що пригніченішою вона була, то більше він її ігнорував.
Коли в неї були маніакальні епізоди, він ішов у бар
і лишав її на нас.
Вона вбила себе через нього.
Через нього…
Через нього я намагалася вбити себе.
І через нього ти вб'єш себе.
З огляду на все те руйнівне лайно, яким ти займаєшся,
здається, ти сама цього хочеш.
Знаєш, як ти звучиш? Як навіжена сучка, яка не приймає ліки.
О боже. У тебе все зводиться до ліків.
Ліки…
Ти їх не приймаєш, я бачила твою шафку.
Не приймаю. А знаєш чому?
Вони мені вже не потрібні. Лікар їх скасував.
-Чий лікар? Кікі? -Ні. Доктор Файн.
Мій психіатр десь із 2015 року.
Від ПТСР можна вилікуватися. Можна створити правильні інструменти,
знайти своїх людей, створити собі безпечний простір.
А я більше не твій безпечний простір, так?
Правильно?
Бо ти жива буквально лише завдяки мені.
Я жива всупереч тобі.
Ти хочеш, щоб я була дитям зі зламаним крилом.
Щоб мати мету, винити мене у своєму гівняному житті.
-Дурниці. -Я навіть не хотіла тобі казати.
Що зійшла з ліків.
Бо знала, що ти засмутишся.
Ти хоч уявляєш, як це?
Знати, що ти не бажаєш мені добра.
Я все своє життя
піклувалася про тебе. Моя допомога більше не потрібна?
Ну то й котися.
Не йдіть за мною.
Тут так гарно.
Королівський вид з висоти пташиного польоту.
Дякую.
То ти… заробив гроші чи народився з ними?
Трохи того і сього.
Заробляти гроші легко, коли в тебе є гроші.
Найпростіше їх витрачати.
Я ніколи не вмів заробляти гроші,
нічого не вмів.
Але я вибиваю 220 у боулінгу, це я можу.
Гадаю, крім грошей, ще дещо робить чоловіка задоволеним собою.
Справді? Що, наприклад?
Діти. Досягнення.
Я візьму гроші.
Але ти їх із собою не забереш.
Не забереш із собою всі свої багатства й досягнення.
Тільки в цьому ми з тобою рівні.
Смерть зустрічають наодинці.
Я побудував компанії, де працюють тисячі людей.
Я фінансував їм життя.
Я щомісяця віддаю на благодійність більше,
ніж більшість людей зароблять за все життя.
Це все неважливо, коли прийде мій час?
Може, людям, яких ти залишаєш. А ти будеш надто мертвий, щоб перейматися.
А родина? Це важливо, хіба ні?
Якщо ти їх пам'ятаєш.
А коли я помиратиму, я хочу бути присутнім.
Бути при пам'яті.
І пам'ятати.
І… що ти хочеш пам'ятати, Брюсе,
у ті останні миті?
Моїх дівчат.
Девон і Сімон.
Так.
А я Рорі й Сару.
І їхню маму, Андреа.
Боже, яка вона була гарна.
Я досі в неї закоханий.
Але вона мене погубила.
Розтрощила мене.
Через неї я втратив дітей.
Так, я знаю, як це буває.
Дай і мені трохи. Я не курив такого з часів служби у флоті.
Гаразд, але лише… маленьку затяжку,
бо ця легальна трава доволі міцна.
Ідіть геть!
-Вона сказала йти геть! Це тобі! -Ні, тобі, Папаю.
-Тобі допомогти піднятися? -Ні! Відчепіться. Я хочу побути одна.
Добре, я приніс тобі фляжку.
Я приніс тобі свій світшот. Теплий від тепла мого тіла.
-«Теплий від тепла мого тіла». Ідіот! -Охолонь, нянько.
-Ось. Спершу жінки. -Ні, дякую, Рею.
-Це не «Кептейн Морґан». -Я сказала «ні». Я не п'ю.
Відколи?
Цілий рік. Із часу мого першого водіння нетверезою.
Я разів 40 казала тобі, що стараюся не пити. Ти мене не чуєш.
Ці хлопці тебе турбують, Девон?
Господи.
Що з вами таке?
-Зачекай, Девон. -Гей!
-Девон! -Ну ж бо, Ді, чекай!
Відпусти мене. Де Девон?
Агов, Мікейло, можеш мені допомогти?
-Брюс скаженіє. -Що з ним таке?
Не знаю. Ми говорили, курили траву, і він трохи розхвилювався.
-Може, не треба було його накурювати? -Де я?
Що сталося?
-Де Девон? -Здається, вона пішла пройтися, Брюсе.
Хто ти?
Я Сімон.
Ні. Вона померла.
Я принесу паперовий пакет для дихання.
Мені потрібні ліки. Де Девон?
Це мій телек. Хочу подивитися «Індіанс».
Усе гаразд.
Ану, не чіпай мене!
Іди знайди Девон, добре? Зайди в гостьовий будинок.
-Ми знайдемо Девон для тебе, Брюсе, добре? -Я не знаю, що це. Я не маю тут бути.
Гей.
Пам'ятаєш мене?
-Привіт. -Привіт.
-Я тебе знаю. -Так.
Ми знайомі.
Ми знайдемо тобі Девон, гаразд?
-Тримай мою руку. -Так.
-Візьмімося за руки. -Так.
Ми сядемо й чекатимемо на Девон. Ходімо.
Сміливіше.
Він сказав, що раніше курив.
Агов.
Як я міг знати, що ти не п'єш?
Востаннє бачив тебе п'янючою у «Віскі Джо».
Коли лишив мене такою п'яною, що я не могла стояти?
-Ти мала викликати убер. -Так.
Я не викликала. Я трахнула бармена, сіла за кермо п'яною,
врізалася в паркомат, мене арештували, і я ночувала у в'язниці.
Ні. Що? Чому ти мені не подзвонила?
Ти кричав на мене через якусь зміну в клятому «Фалафель боллс».
Дайте нам хвилинку, будь ласка.
Усе гаразд? Ти не постраждала?
Ні, не роби так. Не прикидайся, ніби дбаєш про мене. Ти пішов додому.
Ти знаєш, що іноді я маю йти до дружини.
Це не означає, що я тебе не люблю.
Ти мене не любиш.
Ти любиш себе, яким ти був у 2009 році. Ти любиш школу.
Не розумію, чому ти вичитуєш мене. Я ж зачинив ресторан раніше.
Збрехав усій сім'ї, щоб приїхати до тебе.
Ти знав, що мені погано.
І все одно кинув мене там.
Їдь додому до Еллі.
Але я її кину. Кину.
-Скажу їй якось наступного тижня. -Я не хочу, щоб ти кидав Еллі.
Я не хочу тебе.
Чому?
Через того хлопця? Я знаю, що не через того.
Бо я тебе не кохаю. Я тут трахнула трьох хлопців.
Ти для мене нічого не значиш. Я не думаю про тебе і не люблю тебе.
Ти робиш моє життя гіршим. Ти робиш гіршою мене.
Це до тебе я йду, коли хочу зненавидіти себе.
Якби ти зараз зайшов в океан і втопився, мені було б краще.
Усе гаразд, Брюсе.
Розслабся. Ми зв'язуємося з Девон.
-Привіт, красуне. -Так?
Хочеш забратися звідси? Цей будинок дивний.
Знаю.
Просто я ще не готова піти.
Можемо трохи почекати?
Я хочу рухатися.
-Гаразд. -Так.
Брюсе, повернися.
А знаєш що? Можемо потанцювати.
-Потанцювати? Що? -Я люблю танцювати.
-Давай. -Музики немає.
Обійми мене. Глибоко вдихни.
Ні, звучить музика прибою.
Прислухайся.
Послухай хвилі.
Нам було так добре разом. Чому ти пішла?
Зараз я тут.
Я марю чи це правда?
Хіба це важливо?
Так приємно обіймати тебе.
-Я більше не підведу. -Ти не підвів.
Що б я не робив, ти ставала ще сумніша.
Я не знав, що ти вже була в тій точці.
Ти нічого не міг вдіяти.
Я був злим з тобою.
Сердився, коли ти була в поганому настрої.
Бісився.
Ти всю ніч щось торочила,
сипала словами.
Танцювала.
Під музику, яку ніхто не чув.
Чуєш її зараз?
Так.
Чую,
здається.
Ти намагалася вбити Сімон.
Я не міг цього зрозуміти.
Це дуже важко зрозуміти.
Я так довго й наполегливо старалася завагітніти.
-Справді? -Так.
Знову старалася, втрачала,
старалася і втрачала.
Наші доньки такі розумні,
красиві.
Хотів би я, щоб ти побачила їх зараз.
Я б теж хотіла побачити своїх діток.
Я втомився.
Так?
Мої ноги.
Сядьмо на хвилинку?
Ну ж бо.
Сідай сюди.
Може, я заплющу очі ненадовго.
Гарна ідея.
Отак.
Отак, друже.
Відпочивай.
Девон!
Іди геть, чудовиську!
Ітан?
Ітане, що ти тут робиш?
Я телепортуюся…
Я телепортуюся на свою яхту, яка мене забере.
-Перекинь мене! -Гаразд.
-Ти п'яний. Проведу тебе додому. -Не підходь до мене.
Я відведу тебе додому, гаразд?
Тобі це в радість, так?
Так.
Я просто ще одна позначка на твоєму рожевому поясочку, так?
Нехай. Іди додому сам.
Девон!
-Ти чудовисько, знаєш? -Не називай мене так.
Чудовисько.
Обережно. Ще сам собі нашкодиш.
Ти лише оболонка людини.
Тепер я це бачу.
Оченята-намистинки.
Знищують мене.
Тримайся від мене подалі.
Тримай.
Ти гарно впоралася.
Я не знав, що робити.
Який день. Не віриться, що завтра в нас гала.
Мені шкода, що ми так і… не народили дитинку, Мікейло.
Мені теж шкода.
Я знаю, що цей рік був для тебе нелегкий.
Рорі з дружиною оголосили про вагітність,
але мені треба… дещо тобі розповісти.
Коли я сказав, що був у Японії,
насправді я був на хрестинах онука.
Там був Рорі, звісно, і Сара теж.
Я був зі своїми дітьми.
Я знаю.
Сімон тобі сказала?
Ні, звідки їй знати?
Ой, я не знаю.
Від неї нічого не приховати.
-Подумав, що вона здогадалася. -Ні, я здогадалася сама.
Мені було боляче, що ти мені не сказав, але я розумію, чому ти боявся.
Справді?
Ти знав, що я засмучуся. Твої діти мене ненавидять.
Завжди ненавиділи..
Винять мене в тому, що сталося з Джоселін. Я лиходійка, так?
Але я хочу, щоб у тебе були стосунки з дітьми.
Я рада, що ти побачив малюка.
Хочеш почути дещо класне?
Коли Рорі мене побачив, він заплакав.
-Справді? -Так.
Він дуже здивувався.
Потім прийшла Сара і заплакала.
А тоді малюк, його звати Джонатан, розплакався. Було смішно.
Мені так полегшало, я думала, що в тебе роман.
Ми з тобою багато пережили.
Я люблю тебе, місис Келл.
Я теж тебе люблю.
Перестаньте йти за мною!
Ітане, відійди від краю.
-Допоможіть! Хто-небудь! -Я намагаюся тобі допомогти.
Боже.
Це ти зробила.
Ти!
-Ти зробила це зі мною! -Ітане?
-Допоможіть! -Що таке?
Ітан упав зі скелі аж до низу.
Боже мій.
Дзвони 911. Вийди швидкій назустріч.
Добрий вечір. Мені потрібна швидка на Сконсет-пойнт, 4.
Людина впала зі скелі.
Я не знаю.
Так. Дякую.
Перепрошую. Вибачте. Я три години чекаю в тій паркій кімнаті.
Я зараз не можу говорити. Стався нещасний випадок.
-Є розмова. -Мені зараз не до відбитків.
Ви маєте побачити це фото, мем.
Коли ти це зняв?
Сьогодні.
Я знімав Кьюз Пойнт для вашої статті.
-Журнал точно купить. -Свої гроші ти одержиш.
А тепер іди.
ЗА П'ЄСОЮ «ЕЛЕМЕНО ПІ» МОЛЛІ СМІТ МЕТЦЛЕР
Переклад субтитрів: Галина Шрам