Як минула подорож? Море штормило?
Ні, воно було неймовірне. Цей острів – найпрекрасніше місце,
яке я бачила.
Гм. Пам'ятаю, я теж так подумала, коли потрапила сюди уперше.
Ваш будинок ніби художній музей.
Дякую. Так. Це насправді моя улюблена пора року тут.
Після Дня праці, коли рядові члени роз'їжджаються назад
у Бек-Бей і на Верхній Іст-Сайд. Тут залишаюся тільки я,
звірі й морські істоти… господарі острова.
Чому ти хочеш бути моєю асистенткою?
Через вас. Я загуглила вас, дивилася Ютуб відео,
де ви говорите про збереження дикої природи… і… ви приголомшлива.
Я відчула, що маю працювати на вас.
Ти наразі живеш у Нью-Йорку?
Так.
Де, на Манхеттені?
О, ні, е-е, Квінс. Я всім… кажу "біля аеропорту".
Де працюєш?
Репетитором повний день у "Каплан", підробляю на вихідних у телемаркетинговій
компанії, і працюю в "Старбакс" щоб мати медстраховку.
Гм, важкувато, так?
Ну, це краще, ніж вернутись додому на автобусі.
Це був би… кінець.
-А де дім? -Баффало.
О, пфф, кажи "північ", люба. Я сама з діри,
що зветься Фресно, але всім кажу,
що з Узбережжя.
Ти… провчилась рік у юридичній школі
у "Сіті Коледж". Чому лише рік?
Ви… юристка. Ам, я про вас читала,
тож ви напевно знаєте,
як важко там вчитися.
Мм-гм. Ти виграла стипендію Ґолдберґа
в Єль на бакалаврат. Вона для винятково талановитих студентів
із малозабезпечених сімей.
Я не знала, що вам це відомо.
Я мала таку ж стипендію.
То чому ти насправді кинула "Сіті Коледж"?
Ненавиджу його. Мені здавалося… що я маю туди вступити, тому що я казала,
що буду юристкою ще… з другого класу, але, е-е, я казала це лише тому,
що мама назвала мене майбутньою юристкою якось, і, ам…
Вона померла. Тож я просто трималася за цю ідею.
Так. А коли вступила, зрозуміла – це не моє, тож… я пішла.
Якщо це не служить тобі, відмовся.
Цілком згодна.
Моя мама теж рано померла. Рак грудей. Мені було дев'ять.
Моя загинула в ДТП. Її збив п'яний водій. Мені було сім.
Мені дуже шкода.
Дай роздивлюсь тебе.
Гаразд.
Ходи за мною.
Це Барнабі. Ми знайшли його напівпритомного в прибої.
Здоров, Барнабі.
Гей, гарний хлопчик. Гарний хлопчик. Так, ти дуже слабенький.
Ми годуємо його з рук щодня. Це буде твоїм обов'язком…
якщо погодишся на посаду.
То ви мене наймаєте?
Беру. Тобі варто почати негайно.
То що скажеш?
Ти мене чуєш, Сімон?
Мій тато тут. Чому мій тато тут?
Е-е, може, ми обговоримо це, коли я не стоятиму на коліні?
Чому ти так чиниш зі мною, Ітане?
Ти про що? Про обручку? Це обручка моєї мами.
Ні, ні. Мій тато. Навіщо ти привіз його сюди?
Я… я хотів зробити щось романтичне. Ну, знаєш, великий жест типу… того. Слухай,
Мікейла сказала мені купу жорстоких речей вчора на скелі. Назвала мене інфантильним
егоїстом. Сказала, що я не маю права гратися з тобою. І я зрозумів, що вона має
-рацію. Я таки інфантильний егоїст. -Воу. Гей, гей, гей. Присядьмо на диван.
Просто присядь на диван. Гаразд. Йому треба трохи посидіти. Ось так, добре.
Гей, Ітане, ти часом його ліки не прихопив?
І я зрозумів, що… я не хочу…
-Е, ні, вони в його няньки. -Я не нянька. Вони в сумці, Ді.
-Де? -Таблетки у мене.
-У пакеті. Він має бути всередині… -Ясно, гаразд, гаразд. Вибачте.
Продовжуй, інфантильний егоїсте.
Дякую. Ам, гаразд. Я… я намагаюсь сказати,
що я вже давно почувався загубленим у морі.
Але тепер я знайшов тебе – дівчину моєї мрії. І я хочу бути того вартим.
Хочу бути гідним тебе.
Я хочу освідчитися й зробити це правильно. Тож я пішов просити Брюса твоєї
руки. А тоді він і його нянька сказали, що хочуть поїхати зі мною.
Я не нянька. Я приїхав сюди до Ді. Гей, якого хріна? Не можна звалювати на мене
свого старого?
-Ти притягнув його на віддалений острів! -А що ще я мав робити?
Ти дуже сексі, між іншим.
-Дякую. -Ам, вибач. Все йде не так, як я планував.
Я просто… я думав, що ти зрадієш, чесно, Сімон, що твій батько тут у цю
мить. Я люблю тебе. Я хочу… одружитися.
Передні двері відчинені.
-Що відбувається? Хто всі ці люди? -Ам…
О, Боже. Це ти. Невже? Так.
Що?
Це справді ти. Я знав це.
Відчуував, що ти прийдеш. Привіт.
Привіт.
Ти ж пам'ятаєш мене?
О, ну звісно, так. Назвеш своє ім'я?
Брюс.
Привіт, Брюсе. Я Мікейла.
Я знаю тебе. Ми знайомі вже дуже-дуже-дуже-дуже давно.
О.
-Ти зараз прекрасніша, ніж будь-коли. -Забери його…
О. Я хочу потрахатись з тобою.
Тату! Тату! Тату!
-Гей, Брюсе. Спокійно. -Гей, гей, тату, тату.
-То що? Потрахаємось? -Це керівниця Сімон, тату.
-Вона така в ліжку! -Ти переплутав.
-Не уявляєте. -Ти не знаєш цю жінку. Це незнайомка.
-А цей хлопець дуже багатий. -О.
-Я прилетів на його літаку. -Ага.
-Він хоче одружитися з нашою донькою. -Що ж…
Сімон.
Мені дуже цікаво почути, що скаже Сімон. Тож чому б тобі… ні, ні, ні, ні, ні.
Залишся. Візьми мою руку, і послухаємо.
Гаразд.
Ам.
-Сімон Дьюїтт, ти вийдеш за мене? -Що… що…
Мій тато до Кікі чіплявся. Ні, не так. Тільки не так. Я так не можу. Ні. Тільки
-не так. Я не можу. Я не можу. Не можу. -Сімон.
Сімон, чекай. Сімон!
-О, стій. Сімон. Сімон, чекай! -Чекай. Ні, ні. Я її дожену. Я її хлопець.
-Ти зробив достатньо. -Я поговорю з нею. Я їй потрібна.
Не сміши мене, Девон. Ти в останню чергу.
Так, насправді я згоден. Ні, так. Я перший, друга, третя, а, може, лише…
О, та припини.
Розберися з татом, ти – з гостями, а я іду.
Бувай, Мікейло.
Бувай, Брюсе.
Передні двері відчинені.
Гаразд.
СИРЕНИ
Як це, немає хліба?
Ну, напередодні прйому місіс Келл воліє не бачити на території жодних вуглеводів.
Хіба що це для гостей чи для заходу.
Жодних вуглеводів у домі? Бона що, збожеволіла?
О, все гаразд. Ми вдячні за можливість
бути такими здоровими.
П'ємо воду.
-Так. Ми часом кладемо в неї м'яту. -Або лимон, якщо насмілимося.
Ну, ми не їстимемо батьківський чаудер без теплого хрусткого хліба й солоного масла.
Хтось сказав "хрусткий хліб"?
Е-е, "Купертіно" зачиняється через п'ять хвилин. Може, хтось хоче туди збігати?
Я. Я збігаю.
-О, гаразд. -Вже біжу.
Може, візьмеш трохи готівки?
Хлібчик!
Мені накрити стіл для вас і місіс Келл, сер?
Ви всі також приєднуйтесь.
Що це у вас там пищить?
Нічого. Так, робота.
О, та ну. Я також хочу почути кухонні плітки.
О.
Що ж, здається асистенці місіс Келл щойно освідчились.
Сімон?
Так. Містер Корбін із сусіднього будинку.
Обручка у п'ять каратів з огранюванням "кушон".
-О, ого. -Мм-гм.
Вау, що ж… привітаймо щасливу пару.
Мені відправити їм шампанське, сер?
Так, гадаю це… це буде правильно, так? О, чорт. Я спалив цибулю. Ау. Чорт… забирай.
-Привіт. -Наречена.
Поздоровляю.
Так, гей, гей. Ми чули новину. Вау, дивовижно.
Мм.
О, ні.
Що таке?
Е-е…
Це не схоже на сльози радості.
Так, це… це… це був кошмар.
Чому? Бо ти… сказала "ні"?
Вибач. Ам Так, я хочу побути сама, Пітере, тож…
Чекай… Сімон. Я почуваюсь таким покидьком через те, що сталось раніше. Ти
намагалася бути доброю до мене, а я повівся жахливо, неприпустимо. Мені
-справді… справді шкода. -Усе гаразд. Забудьмо про це.
Останнє, що тобі потрібно – це якийсь дід, що лізе з поцілунками в день твоїх
-заручин. Не заручин. Все складно, але… -Я не скажу їй, Пітере.
Справді?
-Так, не хвилюйся. -Я б ніколи не просив тебе… про таке,
бо знаю, ви з Мікейлою дуже близькі.
Мені також є що втрачати, тож, е-е… так це буде нашим секретом. Присягаюся.
Так, гаразд. Ну, добре. Я теж клянуся… на мізинці. Що ж, е-е… звісно, якщо ти не
-проти. -Мм-гм.
Мм-гм. Добре.
І… і ще раз. Мені дуже шкода. Справді.
От покидьок.
Що? Я залишила там телефон.
Хосе каже, що Ітан веде всіх сюди на вечерю.
О, ні!
Хосе вже не знає, що придумати. В Ітана в холодильнику лише Оземпік.
Це просто цирк якийсь. Ця робота – сраний цирк, бляха. Сраний цирк… Ти розумієш про
що я? Параліч Белла почався.
Ходімо. Чисто.
І так що літа. Те саме щоліта. Постійний стрес.
Гаразд, е-е… усі… пристебнулись? Тільки, не дряпайте шкіру, гаразд?
Це ж бабська машина.
Сімон? Ти бачила Сімон?
В своїй кімнаті. А ще фотограф із "Веніті
Фейр" прийшов до вас.
Навіщо?
Сказав, що прийшов затвердити знімки. Вже годину чекає в кімнаті з телевізором.
Ну а Пітер не може?
Каже, що має показати їх… саме вам. Щоб ви їх схвалили.
Е-е, тоді нехай чекає.
-Кікі. Привіт. -О, люба.
-Можемо поговорити? -Так. Усе буде гаразд.
Добре.
Що мені робити?
Мм… а ти хочеш бути місіс Ітан Корбін?
Я не знаю. Він був…
він був десять з десяти в
моїх очах до сьогодні, але…
Тоді я сформулюю інакше. Тобі це здається привабливим?
Бути… "місіс Хтось"?
Е-е, твоє життя здається привабливим.
О, так і є. Спочатку. Пам'ятаю, мої колеги були в захваті,
коли я стала місіс Пітер Келл. Я постійно літала то в Аспен,
то на Мальорку, озеро Комо. Всі очікували, що я звільнюся,
та я казала: "Ні, ні,
ні, ні,
ні. Моя кар'єра – це моя ідентичність".
Але це стається.
Ти така зайнята будинком, організацією званих вечер,
спробами завагітніти, а він повторює: "Мікейло, дозволь піклуватись про тебе".
І одного дня ти погоджуєшся з ним. Посилаєш когось забрати речі з офісу,
який колись так багато значив. Тож… коли ти місіс Хтось,
твоє життя стає величним.
Але ти – просто крихітною.
Але… але не ти. Твоя видатна філантропія й збереження природи.
Якщо… якщо Пітер подасть на розлучення, я втрачу все. Заповідник, вольєр. Все моє
життя залежить від його схвалення.
Він любить тебе.
Я працюю на нього.
Усі ми. Але річ не в мені. Йдеться про тебе. Тобі…
не обов'язково залежати від когось. Ти маєш велике майбутнє попереду.
-Ні, я в цьому не впевнена. -Мм.
А я – так. Я хочу, щоб ти очолила наш фонд у в Нью-Йорку.
-Кікі, ні, я… -Як гадаєш, до чого я тебе готувала?
Я хотіла сказати тобі це в літаку. Ти керуватимеш нашими операціями. Матимеш
квартиру в Нью-Йорку і потрійну зарплату. Все, що тобі потрібно.
-Я не знаю, що сказати. Я… -Скажи "так".
Я люблю тебе, Кікі. Яке щастя, що ти є в моєму житті.
-О. -Ні. Це мені пощастило.
Що взагалі… "тільки не так"… значить? Слова: "Тільки…
не так" – це відмова чи не в цій ситуації?
Ну, це точно не "так".
Гаразд. А що Мікейла сказала, коли ти освідчився, Піте?
-Так. -Моя теж сказала "так".
І моя.
-І моя. -І моя.
Чудово. Всім дякую. Моє серце тут просто розтоптали.
Ну, це ж було твоє спонтанне рішення, чи не так?
Ні. Ні, ні, ні, друже. Щойно я це уявив – діти,
шоколадний лабрадор, різдвяна листівка – я зрозумів,
що хочу цього. Ти тільки уяви,
якими гарними були б наші з Сімон діти. А секс з цією дівчиною,
Піте. Мм. Найкращий в житті.
Я хочу уточнити дещо. Рею, ти одружений. Отже, ви не пара?
Це між нами двома, а не тобою. Три мінус ти дорівнює «замовкни».
Гей, а хто той хлопець ось там, скраєчку? Я його не знаю.
О, це Едді. Він наш працівник.
Привіт. Девон.
Я заплутався. Сімон вийде заміж за хлопця з літаком?
Невідомо. І, е-е, так, це мій бос Реймонд. Мій одружений бос Реймонд.
-Реймонд, мій бос із дружиною. -О. То це ти вдовольнятор.
-Як ти назвав мене, мурло? -Морґане, не груби няньці, будь ласка.
Я не срана нянька. Я керую закладом "Фалафель Боллс" із рейтингом чотири й
-шість, щоб ти знав. -Я капітан з ліцензією майстра
берегової охорони США. Це найвища ліцензія.
Його смачнезного чаудера.
Чому тут стоїть коняка?
О, тату.
Пітер пише, що Ітан хоче поговорити й проситься піднятися до тебе.
Гаразд. Я готова. Нехай іде.
Ти можеш 30 секунд приділити мені, перш ніж відшиєш його? Пробач. Що ж… поки ти
стежила за Пітером, я хотіла зайти на його пошту, бо Філу треба докази, що він
-має коханку, але доступу немає. -Так, звісно, так, так.
Хосе – такий козел.
Маєш здогадки, які він міг встановити паролі?
Ам. Ти перевірила всі пристрої? Він не ставить пароль на
свій особистий телефон.
Лайфхак. Гаразд, розірви його, крихітко!
Хай там як… не думаю, що він має коханку, Кікі.
Гей, гей.
Ітане, Сімон хоче поговорити з тобою нагорі.
У-у. Звучить не дуже, бро.
Що? Там якась черга формується? Тоді я наступна.
Що ж, побажайте успіху.
Візьми щось міцніше за вино, брате.
Щасти, Ітане. Ми вболіваємо.
Так.
-Так. -Щасти.
-Все вийде. -Іди з Богом.
Гаразд, дякую.
Привіт, красуне.
Привіт, Брюсе. Як у тебе справи?
Відколи ти тут, краще.
Що я вам перебила?
Я щойно запрошував Брюса і Реймонда на прийом.
О, як чудово.
Мм. Але, на жаль,
оскільки дехто притягнув сюди мого хворого батька, ми завтра поїдемо.
Так, мені треба на роботу. Керувати рестораном.
Девон, вони фанати "Баффало Біллс", як і ти?
-Так. -Так.
О. Джим Келлі буде там.
-О, вибач, що? -Джим Келлі?
Сам Джим Келлі?
-Хто такий Джим Келлі? -Стули хлебало. Він найкращий
-квотербек в історії "Біллс". -О Господи.
Він чотири рази виводив нас у Супербоул, синку.
Ти чув про атаку "кей-ґан"? Джим Келлі.
-То Джим Келлі приїде на прийом? -Він має будинок на Мартас-Він'ярд. Буває
там раз на рік. Якось привіз Даґа Флуті.
-Я в захваті. божнюю Даґґі. -Так.
Я приймаю запрошення на прийом. Якщо вам треба їхати, їдьте.
-Ні. -Ні, бо якщо він
-залишиться, я маю… бути з ним. -Роботу скасовано. Я спалю той ресторан.
Гаразд. Я завтра викличу свого кравця, нехай підбере вам смокінги.
Чудово. Патріс, тільки кейтерингу повідом.
Так, місіс Келл. Звісно.
Це що, хліб?
Привіт, тату.
Алло.
Вперед, "Долфінс"! Стривайте, але ж він, здається, жодного з тих Супербоулів
-не виграв. -А коли востаннє "Долфінс"
вигравали Супербоул? Отож-бо.
Востаннє? Та це неважливо. Ще до народження, Міссі. Ясно? Піду перевірю
робітників біля бару, переконаюсь, що на завтра все готово.
-Добре. -Так?
-Бувай, Хосе. -Буенас ночес.
-Дякую, Хосе. -Звісно.
Брюсе… ти не хочеш піти до кабінету зі мною,
випити скотчу й трохи потеревенити?
Оце вже розмова.
Тоді ходімо.
Багато скотчу не пий.
-Сумку не забудь. -Гаразд.
То це все твій будинок?
Він наш уже кілька поколінь.
-Ого. Скільки ж газу жере це одоробло? -Поняття не маю.
Чорт, скільки вже можна його відшивати?
Ясно. Я сама прибиратиму зі столу.
З Днем праці.
Так, саме так. Моє улюблене свято. Будьмо.
Тобі… тобі що байдуже, що я привіз сюди твого батька?
Це це значить, що ти не слухаєш. Що ти взагалі не розумієш мене.
Звідки я мав знати, що ти не любиш свого тата? Я от свого люблю.
Так. А те, що я сказала, що ми не спілкуємося, не було підказкою?
Я думав, тобі варто його побачити. Усе владнати.
Це вирішую тільки я.
Боже, Сімон. Я тебе навіть не впізнаю зараз. Ти якась… темна. Це… це мене дуже
-бентежить. -Так.
Так, Ітане, саме так. Ти не впізнаєш мене зараз, бо ти мене й не
-знаєш. -Але зару… заручини для цього.
-Що? -Ми пізнаємо одне одного. Ти розповідаєш
мені все, і я розповідаю тобі все, бо ми любимо одне одного.
Ти не любиш мене.
Я люблю тебе. Я розповів мамі й татові про тебе.
А я такого ще не робив ніколи. Вони хочуть познайомитись
з тобою завтра на прийомі.
Це було… явно передчасно.
Е-е…
У тебе є інший?
-Що? Ні. -Зустрічаєшся з іншим?
Ні.
Гаразд, тоді я не розумію, що могло так сильно змінитися з учорашнього дня.
Гаразд, учора ти дізнався, що я бідне дівча з Баффало, і це тебе ще більше
зацікавило. Бо ти… станеш таким собі лицарем, що мчить мене рятувати.
Це все так образливо. Й неправда.
Це тебе завело.
Ні. Це лише… викликало бажання дбати про тебе,
бажання ще сильніше… кохати тебе.
Крім того, востаннє я бачилася з батьком
десь так років із десять тому. Це було в суді,
коли він втратив право опіки через злочинну
недбалість і жорстоке поводження.
Ну.
Я ж не знав про це.
Ні, ти знав. Ні, ти знав, Ітане. Ти знав. Девон сказала: "Прийомні сім'ї".
Я сказала: "Прошу,
не змушуй мене говорити про щось таке болісне", а ти сказав: "Одружімося".
Вау. Клас.
То мого боса там відшивають?
Пфф. -Звичайно. Він був приречений.
Сімон їсть чоловіків і випльовує їх. -Ну звісно, так. Однозначно.
-Гей, не смій про неї так говори. -Та ну, пам'ятаєш Елліса? Дрю його брат.
Вона кинула чувака на день народження. Він набив собі купу татух на
обличчі і схопив передоз у "Вендіз".
До чого тут Сімон взагалі? Він був нариком.
А тоді вона замутила з одруженим професором. Зруйнувала і його життя.
Ну, так. Не найкращий її вчинок.
Тобі допомогти, пацан?
Я хотів поговорити з Девон.
Про що?
Ну… може, раптом, вона е-е…
Раптом що? Ану звалив звідси на хрін.
Гаразд.
Годі тобі, і з ним також?
Сімон, ти хоч розумієш, скільки разів…
мене визнавали "Найзавиднішим холостяком Нової Англії" за версією "Ен Меґазін"?
Тричі. Я член гольф-клубу "Сенкаті". Туди потрапити важче, ніж у Сенат.
Я відмовив Кеті Перрі.
Ну, може, вона й досі зацікавлена.
О, ти думаєш, це смішно? Справді? Серйозно? Ти катуєш мене замість того,
щоб дати відповідь?
На що саме?
То ти вийдеш за мене? Так чи ні?
Ні. Може, я сказала це надто м'яко, але ні.
Е-е, але, чекай… Без жартів.
Почекай секунду. Або, або, або, або… Гаразд, ми… лишимось разом і розгребемо цю
-халепу, в якій опинились. -Ні. Ні.
Ні.
Аж поки не дійдемо до місця, коли ми обоє відчуємо, що час заручатися.
-Ні. Ні. Ні, Ітане. -Я їду в Нью-Йорк із Кікі у вівторок.
Але що буде з нами?
Ну а ти, Девон? Яка ти вдома?
-Офігезна. -У повній, повній депресії.
Ні, вона була королевою балу, капітанкою атлеток. Вона просто скромна.
-Рею, це було 15 років тому. -Ось чому вона тримає мене поруч – щоб я
нагадував їй, хто вона, бо її дуже накрило після лайна яке з нею трапилося.
-Якого лайна? -Ніякого.
Девон мусила дбати про Сімон. І працювала повний день у "Костко".
У 19 років. Платила за їжу,
за квартиру, возила її скрізь, навчала, зробила з неї відмінницю.
Ось чому моя особиста місія – принести
в її життя хоч трохи радості.
Тобто купу бухла.
Схоже, тобі потрібна перерва.
Може, ти таки наважишся… на подорож на Палм-Біч зі мною?
Повірити не можу. От кляте стерво.
Привіт.
Ой-ой. Все гаразд?
Так. А… де Брюс?
Він нагорі з Пітером.
Ясно. Треба поговорити. Ходімо.
Сидіти.
Боже. Е-е, Зевсе, світло.
-О, Боже. -Вибачте, не знав, як воно вмикається.
Сайрус, пам'ятаєте? Я фотограф з "Веніті Фейр".
-Так, я пам'ятаю тебе. -Що ви тут… робите?
Чекаю на Мікейлу. Я маю затвердити фотографії.
-О, в неї тут завал. Я можу… -Ні, я почекаю.
Гаразд.
Вона має їх побачити. Нагадаєте їй, що я тут?
Так.
Добре.
Гаразд, що ж… які плани?
Які плани? Про що ти?
Забери Брюса звідси.
А чому ти говориш так, ніби це мій клопіт. Твій ідіот-бойфренд притягнув його,
а твій ідіот-бос запросив на прийом.
Та ні, він не може прийти на прийом. Він чіплявся до Кікі, забула?
Ну, тепер ти хоч знаєш, з чим я маю справу.
Він… він… страшенно хворий.
Серйозно? Страшенно хворий? Я вже рік тобі кажу це.
Гаразд. Я забронюю квитки на перший рейс завтра, а ти поки забери його в гестхаус,
щоб я його більше не побачила.
Ти не поговориш із ним?
Ні.
Ні?
Ні.
Він не залишав свій район ще з Ковіду. Але сів у літак,
одягнув костюм… заради тебе.
Так от – мені байдуже, лиши його напризволяще.
Отже ти… не відчуваєш… відповідальності за нього?
Він не відчував відповідальності за мене, коли я була дитиною.
Коли я ходила до школи голодна й брудна. Ні, пішов він.
Пішов він? Ого. Жорстоко.
Ти знаєш, що відбувається в прийомних сім'ях?
Ти знаєш, що так.
Він віддав мене незнайомцям. Дозволив їм мене кривдити. Він зробив це.
Він зламався після смерті мами.
Усі думають, що я була надто мала, щоб пам'ятати, але я пам'ятаю… чітко.
Що більше вона впадала в депресію, то більше він ігнорував її.
А коли починалась манія, він ішов собі у бар і лишав її на нас,
дітей.
Через нього вона вбила себе.
Через нього… я…
Через нього я намагалась убити себе.
Зрештою через нього ти себе вб'єш. І, судячи з твоєї саморуйнівної поведінки,
Девон, схоже, ти сама цього прагнеш.
Знаєш, на кого ти схожа? На шизонуту без своїх таблеток.
У тебе… все зводиться до таблеток! Таблетки, таблетки… Ну… чому?!
Я порилася у твоїй аптечці, ти їх не приймаєш.
Ні, не приймаю. Знаєш, чому? Вони мені не потрібні. Мій лікар поступово скасував
їх.
-Чий лікар? Кікі? -Ні, доктор Файн. Мій психіатр ще з…
2015-го. Взагалі-то, від ПТСР можна одужати. Можна розробити правильні
механізми, знайти своїх людей, створити безпечний простір для себе.
А я вже не твій безпечний простір, так? Справді?
Бо ти буквально жива завдяки мені.
Я жива всупереч тобі. Ти хочеш, щоб я була дитям зі зламаним крилом. Щоб мати
сенс. Щоб виправдовувати своє жалюгідне життя.
Це маячня.
Я навіть не сказала тобі… що не п'ю їх, бо знала, що ти розлютишся.
Ти взагалі розумієш, як це – знати, що ти не хочеш мого одужання?
Я провела все своє життя, гаруючи для тебе.
Я тобі більше не потрібна? Хай, бляха, щастить.
Ясно? Чувак, я бачив багато таких, як ти, і ви для мене взагалі не проблема.
Не йдіть за мною.
А тут нічогенько.
Пункт спостереження для короля.
Дякую.
То ти заробив ці гроші чи народився з ними?
І те й те.
Гм. Заробляти гроші легше, коли маєш гроші.
Найлегше – їх витрачати.
Я ніколи не вмів… заробляти… чи робити щось путнє. Але зате вмію…
напиватись до відключки.
Думаю, є речі важливіші за гроші, що роблять чоловіка задоволеним.
Серйозно? Наприклад?
Діти. Досягнення.
Краще готівка.
Але ти не забереш це… з собою.
Не можна взяти багатство й досягнення у могилу. Це єдине,
в чому ти і я рівні – перед смертю ми самотні.
Я створив компанії, які дають роботу тисячам.
Я фінансую їхнє життя. Я жертвую на благодійність…
за місяць більше,
ніж більшість людей життя.
Це не матиме значення, коли мій час настане?
Ну, може, для живих це матиме значення. Але мертві таким вже не паряться.
Як же родина? Вони ж важливі?
Якщо ти їх пам'ятаєш.
Гм.
Помирати я хочу у свідомості.
Мати… спогади і пам'ятати.
А… що ти хочеш пам'ятати, Брюсе, в ці останні миті?
Моїх дівчаток. Девон і Сімон.
Так. Так. Рорі й Сара у мене.
І їхню маму, Андреа.
Яка вона була прекрасна.
Я все ще люблю її. Вона мене знищила. Розбила вщент. Через неї я втратив дітей.
Так, я знаю, як це буває.
Дай-но мені трохи цього. Востаннє я курив таке ще на флоті.
Гаразд, але зовсім трохи, бо ця штука реально… міцна.
-Ідіть геть! -Чув? Іди геть! Це до тебе!
Вона зверталась до тебе, Папаю.
-Гей, тобі допомогти? -Ні!
Гаразд.
Досить, я хочу побути сама.
Так… що ж, я приніс тобі флягу.
Я дам тобі свій світшот. Він зігрітий моїм теплом.
"Він зігрітий моїм теплом", придурок!
Вгамуйся, нянько.
Ось, спочатку дами.
-Ні, дякую, Рею. -Не бійся, це не "Капітан Морґан".
-Я сказала ні, я більше не п'ю. -Відколи це?
Весь цей рік. Відколи отримала перший… штраф. Я вже разів сорок казала тобі,
що кидаю, а ти не слухав мене.
Ці чуваки дістають тебе, Девон?
-О, Господи боже. Та що з вами не так? -О.
-Гей! -Чекай!
Відпусти мене? Де Дерек?
Гей, Мікейло, можеш трохи допомогти? Брюс розпсихувався.
А що з ним сталося?
Я не знаю. Ми спокійно розмовляли, курили траву, а потім він рознервувався.
Не варто було йому це давати, Пітере.
Що це за місце?
Що сталося?
Де Девон?
-Е-е, вона пішла прогулятися, Брюсе. -А ти хто?
Я Сімон.
Це не так. Вона мертва.
Я піду візьму пакет, щоб він в нього подихав.
Ам…
Мені потрібні ліки. Де Девон? Де мій телевізор? Хочу гру "Індіанс" подивитися.
Гей, гей, гей. Все гаразд, все гаразд. Просто…
Не смій, бляха, мене торкатись?
Іди знайди, Девон… добре? Подивись у гостьовому будинку. Ми знайдемо Девон,
-Брюсе, гаразд? -Я не знаю, що зі мною. Я не маю тут бути.
Гей. Гей, пам'ятаєш мене?
Так.
Привіт. Привіт.
-Так. -Привіт.
-Я знаю. -Так. Ми знайомі. Ми знайдемо
Девон для тебе, чуєш? Тримайся.
-Добре. -Тримаймось за руки, гаразд? Ми сядемо й
почекаємо на Девон. Сядьмо. Ходімо. Ходімо.
Він сказав, що вже курив.
Ді, звідки я мав знати, що ти не п'єш?
Востаннє я бачив тебе
вгашеною у "Віскі Джо".
Ти мене так напоїв, що я ледь стояла. Ти про ту ніч говориш?
-Ти сказала, що викличеш Убер. -Так.
Не викликала. Я переспала з барменом. А потім п'яна врізалася в паркомат,
мене заарештували, і я провела ніч у камері.
О, що? Чому ж не подзвонила мені?
Бо ти сварив мене через якусь… срану зміну у "Фалафель Боллс".
Та ви можете залишити нас? Га?
-Усе гаразд? Ти не поранилась? -Ні, не, не роби цього. Не…
вдавай, що дбаєш про мене. Ти поїхав.
Та ти ж знаєш, я маю бувати вдома з дружиною хоч інколи. І це не значить, що я
не люблю тебе, Ді.
Ти не мене любиш. А те, ким ти був у 2009-му. Ти любиш… шкільні роки.
Я не розумію, чому ти мене пиляєш. Бо я-я-я закрив ресторан раніше? Та я-я-я
збрехав своїй родині, щоб приїхати до тебе.
Ти знав, що я була п'яна. І лишив мене там все одно.
Їдь додому до Еллі.
Але я покину її. Повір мені. Я скажу їй про це десь на наступному тижні.
Не треба кидати Еллі. Я тебе не хочу.
Чому? Через того хлопця? Він не той, хто тобі потрібен.
Бо я тебе не люблю. Я переспала з трьома тут. Ти нічого не значиш для мене. Я про
тебе не думаю. Ти мені не подобаєшся. Ти робиш моє життя гіршим. Ти робиш мене
гіршою.
І ти… це те, що я роблю, коли хочу ненавидіти себе.
Якби ти зараз пішов в океан і потонув, мені було б значно легше.
Усе гаразд, Брюсе, розслабся. Ми вже шукаємо Девон.
Гей, красуне.
Так?
Може… звалимо звідси? Це дім якийсь дивний.
Я знаю. Просто ще не готова їхати. Почекаємо трохи?
Мм.
-Я хочу походити. -О, Боже. Гаразд. Ам, Брюсе.
-Чекай. Чекай. А знаєш, що? Потанцюймо. -Так.
-Танцювати? Ти про що? -Так, я люблю танцювати. Ну ж бо.
Ні. Немає музики.
Обійми мене. Вдихни глибше. Ні, слухай… Музика є в шумі прибою. Слухай. Слухай.
-Слухай хвилі. -Мм.
Нам було так добре. Чому ти пішла?
Я тут зараз.
Я загубився чи це насправді?
А це важливо?
Як приємно тебе відчувати. Я не підведу тебе більше.
Ти мене не підвів.
Все, що я робив, тебе лише засмучувало. Я не знав, що ти була на межі.
Але ти нічим не міг зарадити.
Я був жорстоким до тебе. Злився, коли ти… була в такому настрої. Бісився.
Ти кружляла всю ніч, сповнена слів і танців під музику,
яку чула тільки ти.
Ти чуєш її зараз?
Так.
Мм.
Я чую. Здається.
Ти хотіла вбити Сімон. Я не міг це зрозуміти.
Це дуже важко зрозуміти.
Я намагалася завагітніти так важко й так довго.
-Справді? -Так.
Я намагалася й втрачала, намагалася й втрачала.
Наші доньки тепер… такі розумні… й вродливі.
Якби ж ти їх зараз побачила.
Якби ж я побачила своїх дітей.
Я втомився.
Так?
-Мм-гм. -Мм.
Мої ноги.
Чому б тобі не присісти?
Ходімо.
Ходімо. Сідай ось тут.
-Може, я трохи подрімаю? -Це гарна ідея.
Ось так, чудово.
Отак, друже. Відпочинь.
Девон! Девон!
Іди геть, монстр!
Ітане?
Ітане, що ти там робиш?
Я тут телепо… я телепортуюсь на свою яхту, щоб забрала мене.
Забери мене!
Ясно, ти п'яний. Я проведу тебе.
Навіть не наближайся.
Я тебе проведу, гаразд?
Ти цим насолоджуєшся. О так. Я лише чергова позначка
на твоєму рожевому поясі, так?
Гаразд, ти й сам доберешся. Девон!
Ти – монстр, знаєш це?
Не називай мене так.
Монстр.
Гей. Дивись не впади, добре?
Ти – оболонка людини. Тепер я це бачу. Ці хитрі оченятка.
Що знищують мене.
Тримайся якнайдалі від мене.
Тримай.
Ти така молодець. Я не знав, що робити.
Так, оце так день. Не вірю, що прийом уже завтра.
Мені шкода, що ми не… стали батьками, Мікайло.
Мені теж шкода.
Я знаю, що… цей рік був для тебе важким. Рорі з дружиною оголосили,
що чекають на дитину, але є дещо, що я… маю розповісти.
Е-е… Коли я сказав, що був у Японії, насправді я був на хрестинах свого онука.
І Рорі, звісно, був там, і Сара також… Я був із дітьми.
Я знаю.
Сімон сказала?
Ні, звідки Сімон знати?
О, я не знаю. Е-е те дівчисько кмітливе. Я подумав, що вона здогадалася.
Ні, я-я здогадалась сама. Мені… мені боляче,
що ти не сказав мені, але я розумію, чому ти так і не зміг.
Справді?
Ти знав, я засмучусь. Вони мене ненавидять.
Твої діти завжди звинувачували мене в тому,
що сталося з Джоселін. Я лиходійка, так?
Але я хочу, щоб ти мав стосунки з дітьми.
Я рада, що ти бачив малюка.
Хочеш почути щось круте? Коли Рорі побачив мене, він заплакав.
Мм.
Справді?
Так. Він просто так… здивувався. А потім Сара підійшла й теж заплакала.
А тоді й малюк – його звати Джонатан – теж заплакав. Було кумедно.
Яке полегшення. Я думала, ти мені зраджуєш.
Ми разом багато чого пройшли.
Я люблю тебе, місіс Келл.
І я тебе люблю.
Досить іти за мною.
-Ітане, не йди до обриву. -Гей! Допоможіть мені!
Та я ж намагаюся.
О, Боже.
Це ти в цьому винна.
Ти! Ти це зробила!
Ітане?
Допоможіть!
-Що таке? -Допоможіть! Ітан, зірвався
-зі скелі. Він упав аж донизу! -О, Господи.
Дзвони на дев'ять один один. Зустрінь швидку біля входу.
Алло, потрібна швидка на Спонсет Пойнт, 4. Чоловік зірвався зі скелі. Я… я не знаю.
Так, дякую.
Вибачте. Вибачте. Перепрошую. Я вже три години чекаю в тій кімнаті. Я маю
поговорити з вами, місіс Келл. Ви маєте побачити це фото, мем.
Я не можу зараз, Сайрусе. Я зараз не можу. Сталося нещастя. Я не можу
затвердити фотографії.
Коли ви це зняли?
Сьогодні. Я знімав місцеві краєвиди. Впевнений, журнал захоче це купити.
Вам заплатять. Прошу, йдіть.