Чого тут стільки комарів?
Нічого, любий.
Людині на рік треба їсти пів кіло комах.
Гадаю, це спостереження, а не рекомендація.
Ні, ну ви лише подивіться на неї!
Люба, глянь сюди. Дай я тебе сфотографую!
Ану попозуй!
Наче зі «Спортс Ілюстрейтед». Очманіти!
Вода просто ідеальна!
Ти…
Ти з мене стільки кепкував, що я в літаку під одяг бікіні вдягнула,
а я ж казала, що це гарна ідея!
Таки гарна.
Люди, зацініть воду! Вона, тупо, ідеальна!
Сонцезахисному крему треба година, щоб увібратися.
Так, у мене теж крем.
Ага.
А я не хочу.
Знаєте що? Чому б і ні?
Я побіг! Побачимося!
-Давай! -Бувайте!
-Забігай! -Ну ж бо!
Так приємно!
Ого, вони там прямо балдіють.
-Ні! -Ай!
ЧОТИРИ ПОРИ РОКУ
ЛІТО
МАРІНА — ЮРТИ S, F, G, H СТОЛОВА
Я побачила пост в Інстаграмі про безвідходні готелі,
і цей на четвертому місці.
Нічого собі.
А відходами з туалету вони удобрюють мангові сади.
Що?
Хтось із вас читав ту статтю
про те, як комерційна забудова знищує популяцію дощових черв'яків?
-Звучить смішно, та це не так. -Ага.
Дощові черв'яки — це легені Землі.
-Ого! -Блонді!
-Чудово виглядаєш! -Знаю.
Можна назвати тебе Сіско?
Ні!
А мені можна?
Так.
Останні три місяці, моя маківка —
це єдина дозволена авантюра.
Точно. Нік казав, що тобі саме серце оперували.
Це була проста процедура, але так. Клод наглядає за мною цілодобово.
Йому відпустка потрібна більше.
Та ні. Я люблю про тебе піклуватися.
Боже, паб на колесах! Виглядає відпадно!
Ми маємо спробувати.
Коли на роботу?
Щойно повернуся. Буквально.
Вчора мені запропонували великий проєкт від готельної групи в Остіні.
Але ми за нього не візьмемося.
Я і не збирався. Просто хвалюся.
Ти ж знаєш, я це люблю.
Боже, ці юрти набагато більші, ніж здавалося по фотках!
Клас! Ще й три поруч. Хіба не круто?
Чого вони всі з гудками?
Це щоб крокодилів відлякувати, але не переймайтеся,
вони тут крихітні.
Дощові черв'яки — це легені Землі? Що?
По-перше, всі знають,
що океани — це легені Землі.
Ага, мені здавалося, що в мене дах їде.
-Точно. -Боже.
Я розумію. Вона молода й сексуальна, ага?
Я не бачу плюсів у тому, щоб відповідати.
Що він творить?
Повністю змінює свій характер під свою 30-річну дівчину.
Він справжній Зеліґ.
Ого як актуально.
Скажи це перед Джинні.
А як спитає, що таке «Зеліґ», поясниш,
що це фільм Вуді Аллена, який тобі подобається.
Гаразд, байдуже.
Хай вдома переживає кризу середнього віку. Нащо брати її в мою відпустку?
Точно! Я не можу розслабитися при нових людях.
Що як я пукну? А якщо я назву її Енн?
Ти не назвеш її Енн.
Я стукаю, але полотно не видає звук.
Припущу, що ви обговорюєте цю божевільну ситуацію.
Так. Джинні паскудить вайб нашої групи.
Ні. Я мав на увазі цей жахливий готель.
Ага. Це божевілля. П'ять тижнів позустрічалися,
і він дає їй цю поїздку планувати.
І до речі, ми всі віримо, що пройшло лише п'ять тижнів?
Я місяцями з хати не вилазив.
Я заслуговую на справжню розкіш, а не на цей… цвілий джут й гівняні манго.
А знаєш, хто б цим готелем не погидував? Енн.
А Нік, навпаки, з нею тут би нив постійно.
Як Енн? Ми переписувалися, але я…
Не дуже.
Мені гидко тримати цю поїздку в секреті,
але вона зараз така пригнічена.
Вона наче вболіває, щоб і інші були пригнічені.
Ага.
Чекайте, ви…
Ні.
В жодному разі.
Агов?
Агов!
Агов?
Гей! Не в курсі, де компост для мангових кісточок?
Ні, я тут не працюю. Тут ніхто не працює.
Можна попросити про послугу?
Мені тут не подобається. Не може подобатись.
А мені треба, щоб подобалось.
Це місце — жахливе.
Наче той білий хлоп з дредами.
А ми мали б тусити в готелі, як Ленні Кравітц.
-Ні. -Так.
Не використовуй мого улюбленого музиканта проти мене.
Я знаю, що це не ідеально,
але Джинні так старалася організувати цю поїздку.
Гадаєш, ти перший старигань,
який знайшов собі молодицю? Ні.
Ти — частина традиції стосунків «грудень-травень»,
але ти все робиш неправильно.
Та про що ти взагалі?
«Грудень» мусить підтягувати «травень» до свого стилю життя.
А не опускатись до його.
-Але ж добре знову почуватися молодим. -Гаразд.
Ти у музеї, у відділі давньогрецької кераміки
багато бачив сцен, де старигані
грають в кульки з молодицями? Ні.
Вони п'ють вино і слухають довбану арфу.
Ти мав би показати Джинні елітну постільну білизну,
а не спати на матраці, що тхне холодним тротуаром.
Бачу, ти цим дуже переймаєшся.
-Я тебе вб'ю. -Ну хоч вдай, будь ласка?
Прошу тебе.
Гаразд.
Буду таким веселим й кокетливим, як вимагає ця зачіска.
Дякую.
А що там Джек і Кейт? Нудять?
Ти ж їх знаєш.
-Ниття для них як секс. -Ага.
Нічого собі сонячно!
-На човні буде жахливо спекотно. -Боже.
Це ще що?
Мій капелюх.
Думала, ти його не знайшов, як збирався.
Так і є.
Що дивно, бо я його в тому ж місці зберігаю.
Але «Життя прекрасне».
Цей я знайшов на розпродажі в аеропорту.
Гаразд. Можеш носити.
А я тоді волосся відстрижу.
У мене вже є фотка Енн Хетевей, яку я перукарю покажу.
-Ти що робиш? -Ти ж ноги пропустив.
Не треба воно на…
Боб Марлі помер від меланоми на пальці ноги.
Забув? Ми того місяця три фільми про нього бачили.
Що, морячки? Готові до найкрутішої морської прогулянки?
Так!
-Тут так гарно! -Скажи?
-Це була чудова ідея. Дякую. -Дякую.
Гей? Господи!
Вибачайте, народе. Капітан передав, що зараз трохи похитає.
-Гаразд! -Що?
Тримайте.
-Дякую. -Ага.
Нагадайте мені, як ви познайомилися?
Це кумедна історія. Я розкажу.
Отже, Кейт, Джек і Денні разом навчалися в коледжі.
Але до того, як Кейт і Джек закохалися…
Чекай…
Барабанний дріб…
Забагато дробу.
Кейт і Денні були парою. Бум!
-Що? Ні! -Так.
Ми не були парою.
Боже, як ти можеш таке казати? Ми аж три рази цілувалися!
Два з них були у п'єсі.
Так, але втретє, то було від справжньої нудьги.
Тоді ми з ним познайомилися 12 березня 2014 року.
Він зупинив мене на вулиці.
В мене тоді ще волосся було до дупи.
Я мав дізнатися більше.
А ти працював на Ніка, так?
Так, довгі чотири роки.
Було чудово.
-Ти мене звільнив. -З запізненням у три роки.
Товариш по чарці з тебе був чудовий, а от ринковий аналітик — лайняний.
Я лише хотів, щоб усі маленькі бізнеси процвітали.
Нічого собі. У вас довга історія.
А ви як познайомились?
-Джинні моя стоматологиня-гігієністка. -Ого.
Кожен раз, чистячі мені зуби, вона розповідала про захоплюючі пригоди,
які вона запланувала. Тепер ми переживаємо їх разом.
Ми, власне, наступного місяця збираємося на «Burning Man».
Вже купив стімпанк-капелюх.
Це через човен, не через вас.
Сонцезахисний крем є? У тебе трохи плечі попекло, Бетті.
Боже, не Бетті. Джинні.
Бетті? Хто така Бетті, Ніку? Мені хвилюватися?
-Це поширене ім'я. -Кейт!
Бетті — це ж твоя дочка, дурненька.
-Так. -Їй 17.
У неї таке дитяче личко. Вона виглядає дуже-дуже молодо.
Вибач. Мені так шкода.
Боже. Не хвилюйся. Усе гаразд. Розслабся.
Джинні, ми в захваті від готелю.
Так.
-Чудово. Гаразд. -Так.
-В захваті. -Дякую.
-Де взяла свіжі рушники? -Не такі вже й свіжі.
-Не такі вже й рушники насправді. -Фу! Чого вони вже мокрі?
Це місце нас доконає.
Принаймні твій чоловік мастить тебе кремом проти твоєї волі.
Ага.
А що він творив після моєї операції.
Прокидаюся, а він мені робить велосипедик, щоб тромбу не було.
Боже.
-Ага. -Але ж з тобою вже все гаразд?
Дивлячись, кого питати. Лікар вважає, що так.
Клода спитаєш — розридається.
Бо він абсурдний.
Є таке. Але я його кохаю.
-І він про мене добре дбає. -Це правда.
Знаєш, що я згадав?
Десь годину тому ти назвала Джинні «Бетті».
Гаразд. До побачення.
Гей.
-Їм тут подобається? -Ага.
Пам'ятаєш? Денні в захваті від готелю.
Ага.
Але усі виглядають виснаженими.
Гадаю, це їх нормальний вигляд.
Але ніхто не відреагував на паб на колесах.
Невже?
-Ні. -Та неправда.
Можеш зацінити розклад? Але тільки чесно, гаразд?
-Думаєш, їм це сподобається? -Гаразд.
«Санрайз йога».
Цікаво.
«Сапсерфінг на відкритій воді». Звучить круто.
«Звукова ванна з Шаманом Джеєм». Не дочекаюся.
Чудово. Їм сподобається.
Ага?
Так, не хвилюйся.
Усе чудово.
Дякую.
Гей.
Джинні бачила мій пеніс.
-Що? -Я користувався вуличним душем.
Так, давай спочатку.
Ти помітила, що океанський бриз тут якийсь
прямо дуже сильний, ага?
Він двері відчинив?
Так. Та перш ніж я продовжу, пам'ятай,
що тут навколо повно піску.
Кажи, що сталося.
У мене пісок потрапив у складки. От сюди.
Тож я намагався все ретельно повибирати.
Але якщо хтось не знав би всієї історії…
-Показуй. Поглянемо. -Гаразд.
Тож, душ тут. А я, типу…
Боже, він гарно так набився.
От я вичищаю і вичищаю, і треба підняти…
Все там гарненько вибираю і не думаю, чи, може, двері відчинені…
І…
Жах. І гримасу таку робив?
Температура води коливалася. І я налякався.
Гей, але ж ти теж осоромилася.
Пам'ятаєш «Бетті»?
Ні. І тепер ніхто не згадає.
Яким чином я водночас спітнів і промерз?
А тобі не незручно?
В італійській армії і гірше бувало.
Як я міг повестися на маніпуляції Ніка і лишитися тут?
Я ж повернуся втомленішим ніж приїхав.
В жодному разі. Ти ж досі видужуєш.
Гаразд.
Йди посидь на пляжі.
Повернешся — в кімнаті буде ідеально.
-Що? -Іди.
-Гаразд! -Іди!
Нічого собі.
Ти звив нам гніздечко.
Навіть краще.
Кокон.
Лягай.
Гей.
Нік плаче.
Що?
Щойно бачила, як Нік сам-один п'є біля вогнища і плаче.
Плаче?
Плаче.
Це так химерно.
Впевнений? А може це перша логічна річ за весь день?
Може, він нарешті зрозумів, що зруйнував своє життя.
Не знаю. Не певен, що то він прикидався, коли балдів.
Лишень подумай.
Ми лише день животи втягували і мало не збожеволіли.
А він вже кілька тижнів так живе. Він, певно, виснажений.
Він знає, що це не надовго,
Він матиме справляти враження на мільйон Джинні на перших побаченнях.
Перейматиметься, «чи підходить ця сорочка до його типу фігури»
до кінця своїх днів.
Аж мурахи по шкірі.
Гадаю, Джинні ми більше не побачимо, ага?
І наше приниження помре з її відсутністю.
Втім, тобі варто до нього вийти,
бо він явно засмучений і, напевно, потребує друга.
Ага.
Боже…
Маю кілька питань щодо твоєї теорії.
Кажу тобі, він нещасний.
Може, це прощальний секс?
О, так!
-Я бачила те, що бачила. -Боже!
ОБЕРЕЖНО НЕ ГОДУВАТИ
-Доброго ранку. -Доброго.
Тобі треба прийняти Вазотек.
Його треба до сьомої ранку приймати. Кожного ранку.
Гаразд. Я сам можу свої пігулки приймати, матінко гуско.
Давай.
Гаразд.
-Що не так? -Нічого.
-Просто мені… -Що?
Нічого. Все гаразд.
Це все це місце. Ти жахливо спав.
Ми не спатимемо тут більше ні ночі.
Боже, поглянь.
Чотиризірковий курорт. За пів кілометра звідси.
Ні, я пообіцяв Нікові, що не заб'ю на цей готель.
Потім повернемося. Але на день — туди.
Посидимо біля басейну. Розслабимося.
Ми мусимо.
-Доброго ранку. -Доброго!
-Доброго ранку! -Привіт.
Доброго ранку.
Дякую.
Як пройшла ніч?
Непогано, дуже непогано.
-Чудово. -Так, відпадно.
Боже, Ніку, що це?
Це невеличка подяка за те, що спланувала для нас цю подорож.
Боже, воно казкове.
-Дякую. -На здоров'я.
А що ти мені подарував за планування останніх семи подорожей?
Маленьку коробочку родзинок. Боже, обожнюю. Дякую.
Знаєш? У мене десь тут був чек.
Де ж він? Якщо схочеш повернути. От він. Бум!
Це так чудово.
Тут так цікаво. Твій вайб, готель. Усе просто чудово.
Ми з Клодом сьогодні зібралися на невеличку історичну екскурсію,
якщо хто хоче приєднатись.
-Що показують? -Петрогліфи.
Це лише дві години їзди і 45 хвилин пішки.
Але як доберешся,
майже можна роздивитися малюнки, викарбувані на скелях.
-Я пас. -Ні, дякую.
Ага, круто.
-Та ми тут побудемо. -Ага.
-Гаразд. -Чудово!
Якщо вирішите покататися на пабі на колесах без нас…
без проблем.
-Взагалі. -Гаразд.
-Веселіться! -Бувайте.
-Ходімо. -Бувайте!
Комусь треба щось в компост викинути?
Знаєш що? Я допоможу.
-Зараз повернуся. -Звісно.
Гей. Можна з тобою про щось поговорити?
Авжеж. Про що завгодно.
Можете з Джеком припинити дивацтва?
Що?
Ви поводитесь, як божевільні, і усім через це ніяково.
Ось чому Денні і Клод пішли.
То це я дивна?
Це я замовляю стімпанк-капелюх і торочу про легені Землі? Це все я?
А ще постійно очі закочуєте і шепочетесь.
-І ти назвала Джинні «Бетті». -Дякуй, що не «Енн».
Почалося. Кажи, що в тебе на думці.
Гаразд.
«Це» — не дивно.
А «ось це»…
Це таки справді дивно.
Дивно, що Енн немає.
Дивно, що твоя дівчина ще не народилась, коли Рейгана застрелили.
Це ще що за метрика?
Дивно, що ти змушуєш нас поводитися, ніби це нормально.
Думаю, тобі не варто йти на екскурсію на сапсерфах.
Скажу Джинні, що ти натомилася.
Я чудово почуваюся. Це ти натомився.
Я піду і витріщатимуся на тебе,
поки ти маринуватимешся в усьому, що ти натворив.
На сапсерфи, крихітко!
-Краса, правда ж? -Так! Обожнюю!
А я ще більше обожнюю!
…проктолог каже, все добре, то просто родимка.
-Як тобі сапсерфінг? -Круто.
Бо я бачив, як ти у воду впала.
-Ні, але хотіла. Вода просто чудова. -Та невже?
Он секретний пляж, що ми бачили в Тіктоці.
-Та ну? -Ага.
Круто.
Просто топ.
-Там же лише скелі. -Ні.
Якщо задертися на скелі,
там буде маленька прихована лагуна.
Може краще скинь мені Тікток?
Бо скелі виглядають гострими і слизькими.
Насправді в мене нема Тіктоку. Може пошириш на Фейсбуці…
Ти на нас не зважай. Я знаю, що Нік тільки цим і живе.
Новими пригодами.
Точно не попиванням бордо
в ресторані, де є шпинат у вершках
і фото «Щурячої зграї» на стіні.
Це мене Кейт просто підколює,
бо я ніколи раніше такого не робив.
Проте зараз я насолоджуюсь, надолужуючи згаяний час.
Тож так, я б дуже хотів побачити секретний пляж.
-Правда? -Так, з радістю.
-Попливли! -Попливли!
Попливли дивитися на секретний пляж. Я готовий.
Гаразд, ми тут почекаємо.
Гарно розважитися.
Стрибаю.
Зацініть, засранці!
-Зацінюємо. -Припини нас так називати.
Ти зможеш, котику!
Майже там!
Давай, котику!
Ура!
-Ура! -Ура!
Ура!
Зацініть, сучки!
Так!
О ні!
Боже! Щось не так!
-Боже! -Нічого собі.
-Моя нога! -Чорт! Любий, я зараз!
Щось не так з моєю ногою! Боже!
Викличте швидку.
Витягни шипи. Біль піднімається по нозі.
Дідько! Що це за фігня?
Зніміть її.
ВХІД ЛИШЕ ДЛЯ ГОСТЕЙ
Гей! Дивись.
Можете відкрити? Я не можу дістати ключа від номера.
Руки зайняті.
-Дякую. -Нема за що.
Гей! Ми повернулися!
Привіт!
-Рада вас знову бачити. -А ми — вас.
Ще один ідеальний день у раю!
Насолоджуйтеся.
Ось так.
Ого.
Привіт.
-Привіт. -Це знову ми!
-Ми повернулися! -Вітаю.
З якого ви номера?
-5000. -714.
Ви ж з юрт, ага?
Таке часто буває.
Мені начхати. З наступного тижня я вже буду у Вілланові.
Дасте сотку, я виділю вам кабану.
-Домовились. -Що вивчатимеш?
Це останній?
Чудово. В аптеці був крем.
-Джинні скоро буде. -Гаразд.
Поки не повернеться,
моїми ліками буде шотландське віскі.
-Дякую. -Я почуваюся винною.
Ні. Я сам винен. Але наступного разу, як на мене злитимешся,
не обов'язково гнати мене на скелі.
Просто пошли мене до біса.
Я не хочу посилати тебе до біса.
Хочеш.
Як і всі ви.
Я покинув Енн. Тепер ви вважаєте мене лайном.
Ми так не думаємо. Інакше ми б сюди не приїхали.
Так, вибач. Тобі це розлучення теж важко далося.
Таки так. Мені було важко. Так.
Усе гаразд. Ми тут. Ми твої друзі.
Так. І, Нікі, тобі не треба перед нами прикидатися.
-Ти про що? -Про те,
що ми знайомі 30 років. Я розумію.
Джинні новенька і сексі. Та будь-хто нашого віку вже б втомився від цього.
Я не втомлений.
Я щасливіший, ніж будь-коли.
А знаєте, коли я справді був втомлений?
Коли жив своїм старим лайняним життям.
Я був як ти, Джеку. Дрочив у готельному душі на відпочинку.
Я цього не робив. У мене пісок потрапив у складки…
Байдуже, якщо ви мені не вірите.
Я щасливіший, ніж будь-коли.
Але ж я бачила, як ти плакав біля вогнища.
А знаєш, чому я плакав, Кейт?
Бо я не міг повірити, який же я щасливий сучий син.
Я дивився на небо і дякував Богу, що той дозволив мені зустріти Джинні.
Що дав мені другий шанс.
Я був мертвий.
А тепер я живу.
Коли ви востаннє так почувалися?
Я буду рол з лобстером і картоплю фрі.
А я тоді візьму салат з антиоксидантами. Щоб ми могли ділитися.
Дякую.
Як мило.
Як твоє тіло?
Мені треба хутко в туалет.
Гаразд.
Енн?
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко