Щось ти раненько.
Хоча це логічно, бо рано заснула.
Вибач, що відрубилася.
Поки ти зуби чистив, я ще трималася,
але потім ти зубну нитку дістав.
Бо ти вже раніше скаржилася на смак мого кутнього зуба.
Я ціную твою спостережливість і пропоную спробувати ще раз.
Круто. Сексі «спробуй ще раз».
А ще вгадай, куди я ходила, поки ти був у душі?
Ні!
Ти з'їздила аж у «Шаленого Джеррі»? Вони такі ж як раніше?
Здебільшого. Вони змінили логотип.
Джеррі — досі багет з руками, але руки в нього тепер перекачані.
-Він тепер сексі. -Хліб завжди сексі.
Я купила тобі бутерброд номер 17.
Ага.
Що?
Я завжди згадував саме номер сім.
Та певен, що 17 теж дуже смачний.
Що, взагалі не те?
Ні. Мені сподобається. Гаразд?
Минула нічка була справжнім провалом, ага?
Ти про те, як Клод викинув з вікна осінню колекцію Тома Форда? Ага.
Ти там як, готовий?
Бо я думала, що ми їх на вулиці поїмо.
Там є альтанка…
Ой.
Є хороші і погані новини: у мене виникла схожа ідея. Заходьте!
-Ой. Нічого собі. -Завозьте.
Дідько. Тепер мені незручно.
-Ні, ми вдвох постаралися. -Дякую.
-Дякую.
Дві великі пляшки соку. Розумно.
Просто в таких маленьких готелях
вони весь цей посуд вічність забиратимуть.
Злазь.
Якщо хочеш, їж готельну їжу.
Ні. Дивися.
Бачиш? Я все виправив.
Я тебе кохаю.
А я кохаю тебе.
ЧОТИРИ ПОРИ РОКУ
ОСІНЬ
Дякую, що дозволила тут переночувати. Ти вкрала справді шикарний номер.
Дякую.
Це не моя справа, але все гаразд?
Просто трохи погризлися.
Чув щось від Ніка?
Хто ж знав, що Лайла так на подружку накинеться,
але: «Улюблений шкільний предмет — розлучнознавство» — це було кумедно.
-Сподіваюся, тоді Дженні вже втекла. -Її звати «подружка».
-Ой. -Скажи про неї щось жахливе.
Я б з радістю з тобою в це пограв,
але мені треба в магазин за жестом примирення.
Чого б він хотів?
Ну, це ж Клод.
Він би хотів різдвяну прикрасу, що належала Софії Лорен.
Але я просто принесу йому кави з вибаченнями.
Додай круасан з шоколадом.
Ніщо не скаже краще: «Я поводився, як зарозумілий козел».
-Я не казав, що так поводився. -Я тебе знаю.
Гаразд…
-Подружка… -Так?
…обожнює ефірні олії.
Тож від неї пахне як від індички на День подяки.
Благослови тебе Господь.
Котику!
Вітаю. Я не можу відповісти.
Залиште повідомлення, напишіть чи передзвоніть. Чао!
-Ні. -Так.
-І в тебе виходить? -Ну…
-Ой. -Доброго ранку.
Я збирався на пробіжку і побачив вас.
Останнім часом я почав бігом займатися.
Боже.
Послухай, я розумію, що присутність Джинні створює певний дискомфорт.
-Певний дискомфорт? -Ага.
Глибина емоційного інтелекту просто зашкалює, Ніку.
А. То я тепер Нік?
А що з «татом»?
Навіть не знаю, Ніку. А що з ним?
Вибач, це мій пульсометр.
Слухай, я не розумію.
Коли Джинні ходила з нами на матч «Нікс», ти була в чудовому гуморі.
Бо видудлила два пива і з'їла желейку з канабісом.
-Ти не маєш… -Що?
Гаразд. Це окрема розмова.
Лайло, послухай мене.
Минулої ночі ти перегнула палицю. Ти дуже образила Джинні.
Я перед нею не вибачатимуся, ясно?
Вона — символ того, як ти зруйнував нашу сім'ю.
-Наша сім'я не зруйнована. -Зруйнована.
-Глянь на маму. Вона розбита. -Ні.
-Через що б вона не проходила… -Ти знищив її. Вона — лише оболонка.
Досить.
Ми не влаштовуватимемо в ресторані сцени, наче якесь бидло.
Лайло, ти маєш виявляти до батька елементарну повагу,
навіть якщо він в майці, де видно соски.
А Лайла не вибачатиметься перед Джинні лише тому, що ти так хочеш.
Вирішувати їй, а не тобі.
Окрім того, Джинні не символ. Вона людина.
Дякую вам обом, що саме мені доводиться це проговорювати.
Материнство.
Гаразд, ходімо. Я хочу гарно провести вихідні.
І я з нетерпінням чекаю найкраще фрисбі.
Навіть відео з правилами глянула.
Хочеш його? Хочеш?
Денні! Лови!
Ні, дякую.
-Так! -Так! Я зловила!
-Так! -Не роби цього! Отак.
Я відкритий!
Я відкрита!
Дідько.
-Мені дуже шкода. Усе гаразд? -Так, усе гаразд.
Я намагаюся тебе не зачіпати. Вибач.
Нічого. Бо я намагалася в тебе попасти, тож граю я не дуже.
Я зараз тебе обійму. Можна? Зараз обійму.
Уперед, Джеку!
Боже!
Які плани? Повечеряємо разом?
Тато і подружка ведуть мене на тапас.
-Гаразд. -Чекай. Не туди.
Чудово.
Гей.
Радий, що ти прийшов. Ми… Тобі вже краще?
Звісно, мені не краще.
Ти покинув мене, щоб курити в Техасі.
Боже мій. Я працював.
А курив лише кілька разів. Заспокойся.
Ти так на всі мої переживання реагуєш.
Ось у чому наша проблема, Денні. Ти всього уникаєш.
Ми місяці не бачились, і? Батьківський вікенд?
Ми навіть не батьки!
-Я думав, буде весело. Навіть не знаю. -Ні.
Ти думав, що тут буде легко уникнути розмов.
Я не хочу такого шлюбу. Я не буду в ньому.
То що? Ти мене покинеш?
Сам вирішуй.
Ти хочеш справжній шлюб, чи провести життя на самоті?
Не поспішай. Обміркуй гарненько.
Розберешся з тацею? Я швиденько.
Вітаю. Сьогодні день сексу.
Щось не так.
Хочеш, я тобі спинку помасажую?
Справа не у спині. Це моє стегно.
Що значить, коли в стегні клацає?
Уявлення не маю.
Твоїй тітці ж робили заміну стегна?
-Спитаєш, чи в неї там клацало. -Спитати?
Це почалося, коли їй виповнилося 88.
Думаю, мені допоміг би лід.
Щиколотку потягнув. Ти?
Стегно.
Всім привіт!
Прийшла за льодом для Ніка.
У нього синець на плечі. Бідосик.
Бувайте!
Бувай.
Вже прямо затиснуло.
Пощастило, що до кімнати дійшов.
Пишаюся тобою.
Цікаво, що про це скажуть на «30 подій за 30 років»?
Інколи було б приємно відчути турботу власної дружини.
Боже. Та я тільки тим і займаюся.
Мені дістається лише голодний Джек, в якого стегно болить,
і який не вірить результатам колоноскопії.
Ти про що взагалі?
Усі інші отримують елітну версію твоєї особистості.
Ти стрибаєш через лавки, щоб всіх вразити.
А я не можу змусити тебе помідор з'їсти.
Мені б хоч б 20 хвилин на день з перестрибувачем лавок.
А я лише хотів трохи льоду. Джинні Нікові принесла.
Але я не Джинні. І мені шкода, що ти Нікові заздриш.
Що? Як я можу йому заздрити? Я кращий за Ніка. Я — хороша людина.
Ти заздриш, що в нього є 32-річна спеціалістка з інтимної гігієни,
що йому у всьому догоджає.
Вибачай, друзяко,
та ти одружений на немолодій жінці з сухою шкірою.
Проєкція! Ясно тобі? Це все проєкція!
Ясно? Це ти заздриш.
Ти ладна тусити з будь-ким окрім мене.
Будь-ким. Ясно?
Це тобі хотілося б зруйнувати своє життя і почати все спочатку. Тобі.
Гей.
Привіт.
Де Джинні?
Я подумав, що сьогодні ми могли б вдвох побути. Це нічого?
Звісно. Все гаразд.
Ненавиджу це місце. Хочеш випити?
-А що з «сухою осінню»? -До біса. Там є відкритий бар.
ВІТАЄМО БАТЬКІВ СТУДЕНТІВ-ІНЖЕНЕРІВ
А ми без дитини хоч схожі на батьків інженера?
Як спитають, кажи, що наш син вчиться на цивільного.
Непогано. Але нехай в нас буде дочка.
Її звати Рен і вона м'яка буч-лесбійка,
генійка математики.
-Так. -Я нею так пишаюся.
То де Клод?
Судячи з телефону, сидить біля годинника на Мейн-стріт
останні три години.
-Це абсурд. -Ага.
-Що між вами відбувається? -Ти сама знаєш.
Клод живе у власній опері.
А ця конкретна опера триває багато, багато годин.
Клоде!
-Агов! -Привіт!
Що сталося?
Усе гаразд?
Ні.
Ой.
А де Нік?
Нік і Лайла вечеряють сьогодні вдвох. Що чудово. Але, знаєш…
Це знову змушує мене почуватися, ніби я…
не мала сюди приїздити.
Знаєш, я теж не хотів приїздити.
Судячи з твоїх слів, ти, може, і не в настрої,
але я хотіла потрапити на тур на скутерах.
-Зараз? -Так.
-Я з радістю. -Круто! Гаразд, ходімо.
То як заняття цього семестру?
Нормально. Як не дивно, мені зайшла статистика.
Татова донечка.
-У тебе голова для фінансів… -Ти колись кохав маму?
Ого. Боже.
Точно хочеш про це говорити? Гаразд.
Добре. Давай поговоримо.
Так, звісно, що я любив твою маму. Я досі її люблю.
То що сталося?
Та багато чого.
Лайло, є дещо у твоїй виставі, що ти точно не зрозуміла.
Мій персонаж. Гадаю, я трохи складніший, ніж ти мене змалювала.
Та ну?
Бо, як на мене, це схоже на типову кризу середнього віку.
Ясно. Хочеш шпильки попускати?
Давай. Я витримаю.
Для початку, від твого модного худі тхне відчаєм.
Згоден. Далі.
Чорт. Зрушив з місця. Може він в таксі.
Я хочу, щоб він мене зрозумів, та він як птах, що вдарився об вікно.
Вічно якийсь ошелешений.
Де це він? Навколо озера ганяє?
-Може, він на тому скутер-турі. -Нонсенс. Він би цього не зробив.
Ми пробували в К’янті, і він гепнувся через кермо.
Ну, звісно.
Те, що ти витворяєш — просто ганебно.
-Гаразд. -Вона годиться тобі в дочки.
Так. Але вона мені не донька. І їй 32. Ну ж бо.
Не зупиняйся. Влупи з артилерії.
Ось тобі артилерія.
Ти хоч про мене подумав, коли це зробив, егоїстичний ти шматку лайна.
Дідько. Ненавиджу плакати.
Ага, це в тебе від мене.
Я наївно вважав…
що як почекаю, поки ти підеш в коледж, це вже не буде такою проблемою.
-Боже. Це так тупо. -Ага.
Я довбаний ідіот.
Більшість дорослих довбані ідіоти.
Пам'ятаю,
як колись, коли мені було 15, мої батьки саме сварилися,
а вони це постійно робили.
Я втрутився, намагався їх помирити.
Тато на мене замахнувся.
Боже, тату, це ж травма.
Та ні, не все є травмою.
Так от, після того вони помирилися,
і я застав їх за переглядом телевізора. Вони тримались за руки.
І тоді я зрозумів, що вони лише люди.
Недосконалі люди, окремі від мене,
кожен зі своїми приколами.
Не віриться, що дідо намагався тебе вдарити.
Може тобі про це п'єсу написати?
Слухай, я знаю, що ти розлючена.
Ти маєш право. Злись на мене стільки, скільки потрібно.
Я можу лише сказати, що…
я тебе люблю і…
я тебе люблю.
Гаразд.
Ти ж в курсі, що Джинні — це мама, лише молодша?
Гаразд.
А що з «сухою осінню»?
До біса її.
Нащо я взагалі це робив?
Ми з Кейт посварилися. Але я не хочу про це говорити.
Я просто не розумію, чого вона мене так зневажає, розумієш?
Ага.
Так, я не ідеальний. Але я хороший чоловік.
-Ага. -Я романтичний.
І емоційно доступний.
У мене чудове почуття гумору. Я не зраджую.
І танцюєш ти блискуче.
-Отож-бо! -І взагалі.
Вибач. Я не мав би це на тебе вивертати.
У тебе були гірші вихідні.
-Та все гаразд. -Вибач. Ага.
Усі тепер ладнають. Це так чудово.
Це те, чого я хотіла, тож…
Але це так мило з твого боку, що ти за мене переймаєшся.
Ти справді хороша людина.
-Що вивчає ваша донька? -Цивільне.
Ой, як чудово.
-Він зник. -Ой.
-Рада знайомству. -Цятка зникла.
Та все з ним добре. Мабуть, вимкнув, щоб ти похвилювався.
Він би не став мене нервувати.
Та ну?
Що це означає?
Я бачила, як він твій одяг з вікна викинув.
Це психоз рівня «Справжніх домогосподарок», друже.
Знаєш, щось ти забагато Клода критикуєш.
Та ти сам щойно казав, що він наче в опері живе.
Ти чудово влаштувався.
Для серйозних бесід в тебе є я,
а вдома на тебе чекає
вродливий і абсолютно абсурдний чоловік.
Знаєш що? Ти п'яна.
І це мій шлюб, тож, прошу, не лізь не в свої справи.
Довбаний візочок.
Перш ніж я щось скажу…
я просто хочу вибачитися.
Гаразд? І що це нічого не означало.
Ти про що?
Я поцілував Енн.
Перепрошую, скутер-тур вже повернувся?
Ні. Сталася аварія.
Але наш менеджер вже виїхав на місце.
Клоде!
-…перед вами. -Клоде!
-Денні? -Ти забився? Чому у тебе кров?
Та це пусте. Шейла звернула, щоб білку не збити.
І позбивала нас усіх, як скутер-доміно.
Я думав, ти загинув.
Боже.
-Та все гаразд. Це лише подряпина. -Боже.
Так. Дихай. Все гаразд.
Не гаразд. Нічого тут не гаразд.
Денні, ти зараз тут, зі мною.
В нас все гаразд.
Хіба? Я ж лише старигань з хворим серцем.
А я лише вічно молодий красень-італієць, що не вміє їздити на скутері.
Одного дня нас тут більше не буде, і це до біса страшно.
Життя страшне. Але також прекрасне.
Ось чому ми разом.
Щоб пройти через це разом.
Вибач, що біг від тебе.
Відтепер давай бігти разом.
Наче ті дикі коні.
-Ти такий італієць. -Я в курсі.
Але тобі це подобається.
Боже.
Кейт, я маю тобі дещо сказати.
Не знаю, з чого почати.
Ти поцілувала Джека.
Він тобі сказав?
Ні. Та все студмістечко гуде, що ти повія.
Боже мій. Вибач. Здається, я досягла дна.
Без образ.
Язик був залучений?
Ні.
Але сльози були.
-Боже. -Боже!
Просто…
Лайла сказала, що я розбита.
Вона крикнула це Нікові.
«Мама розбита».
Ти не розбита.
Але ж я останнім часом ходячий негатив?
Ну, минуло лише сім місяців.
Боже.
Ми всі трохи втомилися.
Я це переросту.
Я знаю.
-Я зможу. -Я знаю.
Сьогодні був такий важкий день, Кейт.
Я наче бачу своє майбутнє.
Випускний Лайли, відпустки, свята.
А мене ти в майбутньому бачиш?
Я дуже товста?
Десь така, як зараз. Але голова менша.
Що ж. Видно так воно тепер буде.
Нік знайомитиме Лайлу з усіма новими Джинні.
-А я буду сама. -Ти цього не знаєш.
Мене все частіше лишатимуть осторонь.
Я куплю одну з тих ванн з дверцятами.
В жодному разі. Ми цього не допустимо. Ми всі тебе любимо, Енні.
Особливо Джек.
Боже.
-Мені так шкода. -Ні, мені байдуже.
-Я п'яна і мені байдуже. Вибач. -Боже, Кейт.
Як ти зрозуміла, що все іде нанівець?
Які були дзвіночки?
-Ви з Джеком — не ми з Ніком. -Ні. Я не це…
Нік мене зрадив.
Кілька разів. Ще до того, як це сталося.
З жінкою з офісу, десять років тому.
І, майже певна, з тренеркою з пілатесу, що лагодила його комп'ютер.
Дідько.
Ага.
Але твій чоловік не такий.
Це була просто зустріч старих друзів, повна жалю і безладу.
Ага.
О, Боже!
Я виснажена.
Ага.
Котра вже? Відчувається, наче четверта ранку.
Зараз 8:40 вечора.
Боже.
Одну хвилинку.
Вибач, що…
Здається, вона вибачається. Її ідея, не моя.
Ага.
От і чудово.
Це правильне рішення.
Ти хороша мама.
Дякую, Ніку.
Я купила купу спа-процедур і книжку про колоніальний декор,
тож, як отримаєш рахунок…
Але я лишу твої ключки на ґанку, якщо захочеш їх забрати.
Гаразд.
Дякую.
-Привіт. -Привіт.
До зустрічі.
-Бувай. -Бувай, люба. Обережно.
Бережи себе.
-Готовий їхати додому, любий? -Ще й як.
Ходімо.
Давай.
Бувайте, друзі.
-Бувай, Клоде. -Бувай.
Боже.
Хочеш послухати подкаст?
Чому б ні.
Щось конкретне?
Ні, ти вибирай.
-Здається, нам потрібна терапія. -Точно потрібна.
-Дідько! -Дідько!
-От лайно! -Дідько!
Бісове лайно!
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко