‫ביקשתי ממך.‬
‫אמרתי לך להפסיק.‬
‫לא.‬
‫אל תעבור את הגבול. צריך לדעת מתי להפסיק.‬
‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫אני? המלאך השומר שלך שזה עתה התעורר משינה.‬
‫רפלקס בלתי רצוני.‬
‫אם חפץ מופיע פתאום,‬ ‫עוצמים עיניים באופן אינסטינקטיבי.‬
‫זוהי תגובה מולדת לגירויים.‬
‫תפסיק כבר, משוגע,‬
‫אחרת ארביץ לך באמת.‬
‫אמרתי לך להפסיק.‬
‫אל תגיד לי מה לעשות.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫לא! תניח את זה!‬
‫מה אתה חושב שאתה עושה?‬
‫אוף… המורה,‬
‫רק ניסיתי להפריד ביניהם,‬
‫וכמעט הייתי בסכנה בעצמי.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫מהר! תתנצל!‬
‫עכשיו!‬
‫- גיבור חלש: כיתה 1 -‬
‫- בית החולים ג'ונגג'ין, סיאול -‬
‫כן.‬
‫כן, בדיוק הגענו לבית החולים.‬
‫כן, נדבר על זה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אעדכן אותך.‬
‫מה חשבת לעצמך?‬
‫גברתי, בבקשה תירגעי.‬
‫למה אתה לבד? איפה אימא שלך?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני לא צריכה את ההתנצלות שלך.‬ ‫פשוט תביא את אימא שלך.‬
‫אין לי אימא.‬
‫פשוט לא ייאמן.‬
‫אשלח אותך למוסד לעבריינים צעירים!‬
‫הבנת?‬
‫יונג-בין שלח ילד אחר‬
‫להצמיד את זה לצווארי.‬
‫מה זה?‬
‫זה…‬ ‫-זה סם.‬
‫זה סם.‬
‫מה אתה מבלבל את המוח?‬
‫יש לך הוכחה?‬
‫אתה יכול להוכיח שעשיתי את זה?‬
‫אתה עדיין לא קולט.‬
‫זה התיק שלך, נכון?‬
‫- מדבקות פנטניל -‬
‫את מבינה שזה לא רק עניין‬ ‫של אלימות בבית הספר?‬
‫אני חושבת שיונג-בין‬ ‫צריך לעבור לבית ספר אחר.‬
‫אם זה יתגלה…‬
‫ובכן…‬
‫בואי נחליק את זה.‬
‫היי, בן!‬
‫מה קרה לידיים שלך?‬
‫נפצעתי בשיעור התעמלות.‬
‫תן לי לראות.‬
‫שוב התעלפת?‬
‫לא, זה כבר לא קורה לי.‬
‫היי, ילד.‬
‫הלכת מכות עם ילדים מהכיתה?‬
‫היי, זה בסדר.‬
‫בנים מתקוטטים כשהם מתבגרים.‬
‫גם אני עברתי את זה בגילך.‬
‫זה לא זה.‬
‫לפחות יצא לך להעיף למישהו אגרוף?‬
‫טוב, הבנתי. תנוח.‬
‫גיל ההתבגרות, מה?‬
‫היי, יא מזדיין.‬
‫ניפגש אחרי השיעור.‬
‫תפסת אותי לא מוכן, חתיכת ממזר.‬
‫היום אתה הולך למות.‬
‫בוא נעשה את זה עכשיו.‬
‫אידיוט משוגע.‬
‫הבן-זונה הזה. ברצינות!‬
‫שנעצור אותם?‬ ‫-נראה לי שהם הולכים ללכת מכות.‬
‫חבר'ה,‬
‫אתם גרועים בלימודים, נכון?‬
‫מה אתה רוצה להגיד, לעזאזל?‬
‫אם הזיכרון שלכם גרוע…‬
‫אתם צריכים לשנן.‬
‫ניסוי הכלבים של פבלוב…‬
‫מצלצלים בפעמון.‬
‫נותנים לכלב אוכל.‬
‫הכלב מרייר.‬
‫מצלצלים בפעמון.‬
‫נותנים לכלב אוכל.‬
‫הכלב מרייר.‬
‫רק מצלצלים בפעמון…‬
‫בואו נפסיק.‬
‫עשו לי טובה.‬
‫אני…‬
‫מבקש.‬
‫הוא נראה בסדר גמור ולא פצוע בכלל!‬
‫היי, סי-און, איך הלך?‬
‫הצלחת לכסח את החארות?‬
‫אנחנו מכירים?‬
‫אנחנו חברים?‬
‫מה? איפה כולם?‬
‫אמרתי לך להיזהר.‬
‫מה זה?‬
‫הזדמנות טובה לניתוח אף.‬
‫מי זה היה?‬
‫ילד מהכיתה.‬
‫כמה תשלם לי?‬
‫כמה אתה רוצה?‬
‫לעזאזל, אתה טחון בכסף?‬
‫הלוואי שהייתי הבן של אביך.‬
‫"בבקשה תעזור לי…‬
‫"אדוני."‬
‫תגיד את זה.‬
‫"בבקשה תעזור לי, אדוני."‬
‫בבקשה תעזור לי.‬
‫אדוני.‬
‫איך זה שדרכינו מצטלבות כל הזמן?‬
‫אולי היינו זוג בגלגול הקודם!‬
‫לאן אתה נוסע?‬
‫הביתה.‬
‫מה?‬
‫הביתה!‬
‫מהמכינה?‬
‫כן.‬
‫מתנצל על אתמול.‬
‫אתה מתנצל?‬
‫אם כן, תזמין אותי לארוחה מתישהו.‬
‫אני זז. להתראות.‬
‫אני אקח את שני אלה.‬
‫המשלוח הגיע!‬
‫המשלוח הגיע.‬
‫רוצה ממתק?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אל תגלי, בסדר?‬
‫- תיכון ביוקסאן -‬
‫- מקלחות סגל -‬
‫הפסקת צהריים.‬
‫כן.‬
‫אה, אני בסדר.‬
‫אמרת לי להזמין לך.‬
‫למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫אני לא אוכל.‬
‫לא שביקשתי משהו מפואר,‬
‫אבל אני כבר משלם על ארוחות בית הספר.‬
‫אז אל תאכל אם לא בא לך.‬
‫בתיאבון!‬
‫אגב…‬
‫למה אתה ישן בבית הספר?‬ ‫-אני בא הנה מייד אחרי העבודה.‬
‫אם אסע הביתה, לא אתעורר בזמן.‬
‫סבתא שלי אומרת שגם אם לא אתקבל למכללה,‬ ‫לא כדאי להבריז מהלימודים.‬
‫אתה אוהב להאזין למוזיקה?‬
‫תמיד יש לך אוזניות.‬
‫זה לא מנומס.‬
‫אני לא רוצה שיטרידו אותי.‬ ‫-מה?‬
‫אני שם אוזניות כדי שאנשים לא ידברו איתי.‬
‫אתה מה-זה מוזר, בנאדם.‬
‫מי שמדבר.‬
‫היי, איך זה שלא שלחו את סי-און‬ ‫לוועדת המשמעת?‬
‫שמעתי…‬
‫שמצאו אצל יונג-בין פנטניל.‬
‫אין מצב.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫זה נכון. והולכים לטייח ולהחליק את זה.‬
‫אבל מה פתאום שני אלה תקועים יחד?‬
‫כן, זה קטע. הם חברים טובים עכשיו.‬
‫סו-הו מומחה באומנויות לחימה.‬ ‫שמעתי שכמעט הפך ללוחם מקצועי.‬
‫כן, יש לו אגרוף חבל על הזמן.‬
‫כן, הוא ממש מעולה.‬
‫- קזינו הירו, רכוש כסף למשחק -‬
‫- הוסף כסף -‬
‫- המר -‬
‫- הפסדת -‬
‫- שטר חוב -‬
‫תחתום כאן, כאן וכאן.‬
‫וואו, גוצ'י!‬
‫מגניב.‬
‫- המלווה: ג'ון סוק-דה‬ ‫הלווה: קים וון-סוק -‬
‫מגניב. זה פועל.‬
‫אז,‬
‫מתי תפקיד את הכסף?‬
‫לך מפה.‬
‫איחרת.‬
‫כן.‬
‫שאתנצל?‬
‫זה הצוות שלי.‬
‫הוא בן-דוד שלי.‬
‫בן-זונה עשיר.‬
‫מה?‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫פרצוף תחת.‬
‫אני?‬
‫איזו רעה.‬
‫היי.‬
‫מתי הוא יוצא?‬
‫יון סי-און!‬
‫יון סי-און.‬
‫סיימת ללמוד להיום?‬
‫אתה הולך למכינה?‬
‫כן.‬
‫איזו?‬
‫אקדמיית דאמיונג.‬
‫גם אני שוקל ללכת למכינה. איך שם?‬
‫כדאי לי ללמוד שם?‬
‫אתה לא צריך להתחנף אליי.‬
‫ואני לא אקבל התנצלות.‬
‫בואו נגמור עם זה מהר!‬
‫הבהלתם אותי.‬
‫מה? השיעור נגמר?‬
‫כן.‬
‫אני מרגיש מחוץ לעניינים. ממש מעצבן.‬
‫לא יכולתם להעיר אותי, אידיוטים?‬ ‫-ביקשת לא להעיר אותך.‬
‫באמת?‬
‫תעיר אותי בעוד עשר דקות.‬
‫זה הוא?‬
‫אתה עושה צחוק?‬
‫אתם לא מתביישים? זה לא לעניין.‬
‫אני צריך ללכת ללמוד.‬
‫אין לי משהו אישי נגדך.‬
‫זה רק עסקים.‬
‫היי, זה יונג-בין, נכון?‬
‫וואו, איזה פחד.‬ ‫-קטע מסוכן.‬
‫כן, זה בן-דוד של יונג-בין.‬
‫אן סו-הו.‬
‫אן סו-הו!‬
‫ג'ון יונג-בין,‬
‫גרר את סי-און.‬
‫ג'ון יונג-בין.‬
‫הוא גורר את סי-און.‬ ‫-אז מה?‬
‫מה?‬
‫בבקשה תעזור לו.‬
‫אתה חייב לעזור לו.‬
‫שמעתי שאתה מבין באומנויות לחימה.‬
‫אנחנו לא עד כדי כך קרובים.‬
‫כמה קרוב אתה צריך להיות כדי לעזור?‬
‫לך תמצא את המורה.‬
‫אני צריך ללכת לעבוד.‬
‫אני אשלם לך.‬
‫כפול מהעבודה שלך.‬
‫תודה לך, אדוני. בוא נלך.‬
‫בוא נמהר, לקוח יקר!‬
‫נו מה קורה? קדימה.‬
‫חפש אותו.‬
‫לכי לעמוד על המשמר.‬
‫וואו.‬
‫מה-זה משעמם לי.‬
‫מה אתם, ילדים קטנים?‬
‫גיל-סו מתקשר. תגמור עם זה מהר.‬
‫ברצינות.‬
‫היד שלו.‬
‫תרסק לשמוק הזה את היד.‬
‫כדי שלא יוכל ללמוד לעולם.‬
‫שלושה משמאל.‬
‫צריך לנטרל אותם מהר.‬
‫שניים מימין. עלולים להגיב בהתאם.‬ ‫אטפל בהם במידת הצורך.‬
‫אני צריך לפעול ראשון.‬
‫בואו נסיים את זה מהר.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לעזאזל!‬
‫זוזו.‬
‫היי!‬
‫סליחה…‬
‫שהמעטתי בערכך.‬
‫זוז. תן לי להמשיך.‬
‫בן-זונה! לך תזדיין!‬
‫ממזר מזדיין! טמבל!‬
‫חתיכת חרא מטומטם! בן-זונה!‬
‫היי, תתפסו לו את הידיים.‬
‫בן-זונה.‬
‫חתיכת מזדיין.‬
‫תדע את מקומך, שחצן.‬
‫חתיכת אידיוט.‬
‫היי, אתה בסדר?‬
‫מי הדפוק הזה?‬
‫אתה בסדר?‬
‫נו, אני מחכה.‬
‫זה נגמר כאן.‬
‫ברור?‬
‫היי.‬
‫היי, תתפסו את החרא הזה.‬
‫חתיכת מזדיין!‬
‫אל תזוז, יא מזדיין.‬
‫אחרת תמות.‬
‫היי!‬
‫כל הכבוד.‬
‫בכל אופן.‬
‫אתם לא מתביישים, כולכם על אחד?‬
‫אני במקומכם הייתי מת מבושה.‬
‫סוק-דה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תעשה את העבודה שלך.‬
‫היי.‬
‫עושה רושם שבן-דוד שלך נבוך.‬
‫מספיק להיום.‬
‫הוא עוזב.‬
‫היי, גיל-סו התקשר.‬
‫מהר, בואי נלך.‬
‫ברצינות?‬
‫ג'ון יונג-בין.‬
‫מספיק.‬
‫אמרתי "מספיק".‬
‫בואו נזוז!‬
‫תראה לי. חטפת חזק.‬
‫ממש נפתח לי התיאבון.‬
‫בואו נלך לאכול.‬
‫אני מכיר מקום טוב.‬
‫אתה צריך לשלם, נכון?‬
‫מה קורה? תעלה.‬
‫אני צריך ללכת ללמוד.‬ ‫-בחייך, בנאדם.‬
‫אפילו להגיד תודה למושיעים שלך‬ ‫אתה לא מסוגל?‬
‫אמרתי שאני מכיר מקום מצוין.‬
‫זה עליי, אז תאכל מה שבא לך.‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫סו-הו, איחרת מאוד!‬
‫כן.‬ ‫-אכלת כבר?‬
‫עדיין לא. נאכל אחר כך.‬ ‫-חבל מאוד.‬
‫איחרתי לעבודה בגללכם,‬
‫אז תעזרו.‬
‫אתם חברים של סו-הו?‬ ‫-שלום.‬
‫זה צריך להיות מבריק!‬
‫וואו, אתה כל כך יסודי!‬
‫אימא שלך בטח גאה בך. ילד טוב!‬
‫יש עוד ארגז אחד.‬
‫אתה עובד בשתי עבודות?‬
‫אני עושה משלוחים שלוש פעמים בשבוע.‬
‫לא כל יום.‬
‫זה לא קשה?‬
‫זה מה יש.‬
‫בסופי שבוע אני עובד בהובלות.‬
‫מה?‬
‫אתה פתאום מכבד אותי עכשיו?‬
‫ברוכים הבאים! תיכנסו.‬
‫תסיים את זה.‬
‫מה אפשר להציע לכן? קחו את הזמן.‬
‫בנוגע למבחן המתכונת…‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫יונג-בין איים עליי.‬
‫ובאמת לא ידעתי מה זה.‬
‫אני יודע.‬
‫זה בסדר.‬
‫וואו, אני מת מרעב.‬
‫ככה זה יותר טעים?‬
‫זה טעים שאפשר למות, נכון?‬ ‫-זה חריף.‬
‫חריף!‬
‫אוקיי…‬
‫סי-און, שתנסה לגלגל גם?‬
‫תאכל את זה בביס אחד גדול‬ ‫כדי להרגיש באמת את הטעם של הבשר.‬
‫לא, תודה.‬
‫אחי…‬
‫תאמין לי, אף אחד לא התחרט ששמע בקולי.‬
‫תפתח פה גדול.‬
‫פה גדול.‬
‫שטפת ידיים?‬
‫לעזאזל.‬
‫הבחור לא מבין מהחיים שלו!‬ ‫הרבה יותר טעים לאכול עם הידיים.‬
‫זה בסדר. פה גדול. נו!‬
‫פה גדול.‬
‫איך זה? מדהים, נכון?‬
‫נכון?‬
‫זה ממש טעים.‬
‫נכון? תצטרכו לבוא שוב!‬
‫אפשר?‬ ‫-כן.‬
‫- אבא: איפה אתה? לא הלכת למכינה? -‬
‫- סו-הו, זה היה ממש טעים‬ ‫בוא נלך לשם שוב מתישהו -‬
‫- סו-הו, מוזמן לעקוב אחריי באינסטגרם -‬
‫אם יש לכם הרבה ניסיון עסקי,‬
‫יש הרבה הזדמנויות‬ ‫להרוויח כסף במדינה שלנו.‬
‫- הזמנת משלוח -‬
‫אני סוכן נדל"ן…‬
‫כעת נדבר על משוואות לא מסוימות.‬
‫הן הליבה של מתמטיקה תיכונית,‬
‫ורעיון המשמש בכל תחומי המתמטיקה.‬
‫נבחן אותן מקרוב היום.‬
‫ובכן, משוואות לא מסוימות.‬
‫מדוע הן נקראות משוואות לא מסוימות?‬
‫כיוון שלמשוואות אלה אין פתרון קבוע.‬
‫ומדוע זה כך?‬
‫כי יש להן יותר מפתרון אחד,‬
‫וקשה לומר שאחד מהם הוא התשובה.‬
‫כדי לפתור משוואה מסוג זה…‬
‫חרא מזדיין.‬
‫מי זה היה?‬
‫- כל השמות, המקומות והאירועים שהוצגו‬ ‫בדיוניים וכל קשר בינם למציאות הוא מקרי -‬