‫הצילו!‬
‫לא מדדת אותו? אין סיכוי שזה יתאים.‬
‫לכופף את הרגליים שלו?‬
‫הן ארוכות מדי.‬ ‫-למשפחת פיכלר אין כסף לארון בהתאמה אישית.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫מר פיכלר, אני מקווה שלא תיטור לי טינה.‬
‫לא, מובן שלא.‬
‫מה יעזרו לי 15 הסנטימטרים האלה עכשיו?‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- בלום -‬
‫בוקר טוב.‬
‫מתי חזרת הביתה?‬
‫מאוחר.‬
‫כבר ישנת.‬
‫היה לך יום ארוך?‬
‫כן. ארוך ו…‬
‫מסובך.‬
‫התגעגעתי אלייך.‬
‫קומי.‬
‫אני לא רוצה, אימא.‬ ‫-קדימה, קומי.‬
‫רק במספר הזה.‬
‫בלי לחץ.‬
‫אהיה בקשר.‬
‫מי זה היה?‬ ‫-סתם, מישהו מהעבודה.‬
‫זה טלפון חדש?‬
‫לא, רק החלפתי כיסוי.‬
‫אני צריכה להתארגן.‬
‫- משטרה -‬
‫אימא, איך את מצליחה להרוס טוסט?‬
‫זו אמנות, מתוקה.‬ ‫-תוותרי. בשביל זה יש לנו את סבא.‬
‫בוא נלך, טים. אני צריכה להחליף בגדים‬ ‫לפני שיעור התעמלות.‬
‫ביי, מתוקה.‬
‫ביי, אבא.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-בסדר.‬
‫סנדוויץ'?‬ ‫-יש.‬
‫שיעורי בית?‬ ‫-יש.‬
‫אינסולין?‬ ‫-יש.‬
‫כן.‬ ‫-בום!‬
‫שיהיה יום נעים!‬ ‫-ביי!‬
‫לא התגלחת.‬
‫אתגלח אחר כך.‬
‫הקולגות שלי יתמודדו עם קצת זיפים.‬
‫בוקר טוב, אבא.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אתם כאלה טמבלים.‬
‫מארק.‬
‫מארק!‬
‫מארק! אלוהים!‬
‫לא!‬
‫יש חדשות?‬
‫חשבתי שכבר יצאתם לחופשה.‬
‫לחופשה?‬
‫הוא ביקש חופש אתמול, בהתראה קצרה.‬
‫אולי זו הייתה אמורה להיות הפתעה.‬
‫אני לא אוהבת הפתעות.‬
‫אני לא יודע.‬
‫צר לי מאוד, גברת בלום.‬
‫עשינו כל מה שיכולנו.‬
‫בעלך נפטר.‬
‫בלום, אני מצטער כל כך.‬
‫מארק היה…‬ ‫-כן, הוא היה.‬
‫בואו.‬
‫מה את עושה?‬
‫אף אחד חוץ ממני לא נוגע בו.‬
‫מארק לא היה רוצה בזה.‬
‫מארק לא היה רוצה הרבה דברים.‬
‫למות, למשל. הוא בטוח לא היה רוצה בזה.‬
‫זה שונה כשמדובר באדם זר.‬
‫ריזה, אתה יודע מה אני הכי אוהבת בך?‬
‫שאתה יודע לשתוק.‬
‫הבטחת!‬
‫אתה…‬
‫בבקשה, תחזור.‬
‫אני צריכה אותך.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה בלעדיך.‬
‫אני לא יכולה לעשות כלום בלעדיך.‬
‫כשמישהו קרוב אלינו‬
‫נלקח מאיתנו בצורה כל כך חסרת פשר,‬
‫אנחנו תמיד שואלים את עצמנו,‬ ‫ובצדק, את אותה השאלה.‬
‫איך אלוהים נתן לזה לקרות?‬
‫התשובה נמצאת בכתבי הקודש.‬
‫הבשורה על פי יוחנן, פרק י"ד, פסוק 14.‬
‫"ויאמר אליו תומא,‬
‫"'אדוני, לא ידענו אנה אתה הולך,‬ ‫ואיככה נדע את הדרך?'‬
‫"ויאמר אליו ישוע, 'אנוכי הדרך והאמת.‬
‫"'לא יבוא איש אל האב בלתי על ידי.‬
‫"'לו ידעתם אותי, גם את אבי ידעתם.'"‬
‫תנחומיי.‬
‫בלום.‬
‫אם את צריכה משהו, לא משנה מה, תתקשרי אליי.‬
‫בכל שעה.‬
‫תמצא את הנהג של הרכב. זה מה שאני צריכה.‬
‫נמצא אותו. אני מבטיח.‬
‫איזה מקום ארור.‬
‫הוא לוקח מאיתנו את כל היקר לנו.‬
‫איזה מקום ארור!‬
‫הכול בסדר, מר תייל.‬
‫אני מצטער.‬
‫בואי, גרדה, נלך הביתה.‬
‫קוראים לי נלה, לא גרדה.‬
‫אה, נכון.‬
‫כן.‬
‫סליחה.‬
‫מקום ארור.‬
‫הבת שלו מתה כשהייתה בת 17.‬ ‫הוא לא התאושש מאז.‬
‫- מלון שנבורן‬ ‫מסעדה -‬
‫הם כאן.‬
‫הם לא ימצאו כלום.‬
‫אני מקווה.‬
‫- פוך שטובה -‬
‫שלום, בלום.‬
‫אני שמח שבאת.‬
‫כולם כבר כאן.‬
‫אפילו גברת שנבורן, נכון?‬
‫כן.‬
‫מלכת השלג בכבודה ובעצמה.‬
‫ברטל פוך הכין הכול בעצמו.‬
‫גברת בלום היקרה.‬
‫איזו תאונה נוראית.‬
‫תנחומיי הכנים לשניכם.‬
‫תודה שהקדשת מזמנך ובאת, גברת שנבורן.‬
‫בשמחה.‬
‫מארק היה שוטר מצוין.‬
‫הוא יחסר לכולנו.‬
‫אנחנו כמו משפחה אחת גדולה.‬
‫כן, משפחה גדולה.‬
‫גדולה מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫ומארק היה אחד מטובי בנינו, נכון?‬
‫תנחומיי הכנים.‬
‫אשתדל להציע לכם מעט נחמה.‬
‫מארק ואני רצינו לחגוג כאן‬ ‫את יום הנישואים העשירי שלנו,‬
‫אבל לא הצלחנו להשיג שולחן.‬
‫צר לי.‬
‫אני מבטיח שמעכשיו‬ ‫יהיה לך כאן שולחן בכל שעה שתרצי.‬
‫סלחו לי, בבקשה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הם רוצים בדיקת נאותות אחרי הכול.‬
‫גברת שנבורן מרוכזת בעסקים, אבל נסלח לה.‬
‫בלעדיה, באד אננהוף אפילו לא היה על המפה.‬
‫לא אאריך בדברים.‬
‫מארק לא היה רק עמית שיכולתי לסמוך עליו.‬
‫בראש ובראשונה, הוא היה חבר טוב.‬
‫ואדם מיוחד.‬
‫פעם אחת הוזעקנו לכספומט בהאופטפלאץ.‬
‫הגענו לשם במהירות, וראינו מבקש מקלט סורי‬
‫עם מברג ביד.‬
‫כשהוא ראה אותנו מתקרבים,‬
‫הוא שמט מייד את המברג‬ ‫והושיט ידיים קדימה כדי שנאזוק אותו.‬
‫אבל מארק…‬
‫ניגש אליו והתחיל לדבר איתו.‬
‫על המולדת שלו.‬
‫הוא התעניין בשלומו ושאל מה עבר עליו.‬
‫הוא הקשיב לו.‬
‫ובמקום לעצור אותו,‬
‫מארק לקח אותו אליו הביתה,‬
‫ואפילו סידר לו עבודה אצל אשתו.‬
‫עבודה שהוא עדיין עובד בה כיום.‬
‫הוא שאל אותך אם את מסכימה, בלום יקירתי,‬ ‫אבל רק בדיעבד, נכון?‬
‫הוא תמיד ראה את האדם, לא את הפושע.‬
‫אנשים כאלה הם נדירים.‬
‫נדירים מאוד.‬
‫אתגעגע אליו.‬
‫לחיי מארק.‬ ‫-לחיי מארק.‬
‫תודה.‬
‫לחיי מארק.‬
‫נשיר שיר לכבוד הגיבור שלנו.‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫מספיק!‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫בלום.‬
‫רק רציתי לומר שאני מבין‬ ‫כמה קשה היה לך לבוא הנה היום.‬
‫עמיתיי ואני מעריכים את זה.‬
‫דרך אגב, תוכלי לקפוץ לתחנה בהזדמנות‬
‫ולהביא את אקדח השירות של מארק?‬
‫הוא כנראה עדיין אצלך בבית.‬
‫האקדח לא היה עליו?‬
‫באותו בוקר, כלומר.‬
‫זה לא חשוב במיוחד. ממילא נתראה, נכון?‬
‫אז להתראות!‬
‫זה עולה 43.5.‬
‫המצלמות פועלות 24 שעות ביממה?‬ ‫-כן.‬
‫המשטרה ביקשה לראות את הצילומים?‬
‫המשטרה?‬
‫לא.‬
‫תודה.‬
‫שלום, בלום. מה שלומך?‬
‫הייתי מרגישה טוב יותר‬ ‫אם מישהו כאן היה מחפש את הנהג של הרכב.‬
‫אנחנו מחפשים יום ולילה. סימני הצמיגים…‬ ‫-יום ולילה?‬
‫מה עם מצלמות האבטחה בכפר?‬
‫המצלמה בתחנת הדלק משקיפה על הכביש הראשי,‬ ‫ואף אחד לא בא לשם. אף אחד.‬
‫תירגעי. זה לא יעזור.‬ ‫-אני צריכה לפנות לתקשורת? רק אז תעשו משהו?‬
‫אנחנו רוצים למצוא את המניאק בדיוק כמוך.‬ ‫-בדיוק כמוני?‬
‫לא נראה לי.‬
‫עברו רק שלושה שבועות,‬ ‫וכבר שכחת מקיומו של מארק.‬
‫אבל תקשיב לי טוב-טוב,‬
‫אני לא אעצור עד שאמצא את המניאק הזה.‬
‫היי, זה אני.‬
‫גברת בלום הייתה כאן.‬
‫היא מאיימת לפנות לתקשורת.‬
‫אטפל בזה.‬
‫את כבר נפטרת מכל החפצים של מארק?‬
‫לא, אני רק מחפשת את אקדח השירות שלו.‬ ‫אתה יודע איפה הוא?‬
‫לא.‬
‫- חטיף חלב לוטי -‬
‫- כביש אגרה באד אננהוף‬ ‫כרטיס -‬
‫בית לוויות בלום.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫מי זה היה?‬
‫מאסימו שואל אם את רוצה‬ ‫לבוא לקחת את הדוקאטי.‬
‫הוא במוסך של יוכן.‬
‫במבט ראשון, נראה שזה טוטאל לוס.‬
‫אבל המנוע ויחידת ההנעה לא ניזוקו.‬
‫אין בעיה להחליף את כל החלקים מסביב.‬
‫אם תרצי, אוכל להחזיר לך אותו‬ ‫כמו חדש בשבוע הבא.‬
‫הביטוח ישלם על זה.‬
‫ומי ירכב עליו?‬
‫כן.‬
‫גם אני לא יודע.‬
‫בסדר. תעשה את זה.‬
‫יופי. אני רק צריך את החתימה שלך‬ ‫בשביל המשטרה וחברת הביטוח.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫תודה שעזרת לי השבוע.‬ ‫ותודה שבאת במיוחד מטובינגן.‬
‫אני בחופשה.‬
‫בחרת מקום נהדר לחופשה. ממלכת המתים.‬
‫הממלכה שלך.‬
‫אני עושה את זה מאז ומעולם.‬
‫זה הדבר היחיד שלמדתי.‬
‫מתרגלים למתים במידה מסוימת.‬
‫היי.‬
‫חשבתי לבדוק מה שלומך.‬
‫שלומי מצוין.‬
‫יש לך זמן לכוס קפה?‬
‫אם זה ישפר את הרגשתך.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫ברור.‬
‫אתה יודע אם מארק בגד בי?‬
‫מה?‬
‫הוא ניהל רומן עם אישה אחרת?‬
‫עוד קפה?‬
‫לא.‬
‫באותו בוקר, לפני התאונה,‬ ‫דיברת בטלפון עם מארק?‬
‫באיזו שעה?‬
‫בסביבות שמונה.‬
‫אולי.‬
‫כן או לא?‬
‫אני לא זוכר.‬
‫לא דיברת איתו.‬
‫למה?‬
‫טוב…‬
‫הייתה חופשה שלא ידעתי עליה כלום, ו…‬
‫ומצאתי דברים מוזרים במעיל שלו.‬
‫אילו דברים?‬
‫עטיפה של חטיף חלב, למשל.‬
‫חטיף חלב?‬
‫כן. מארק היה רגיש ללקטוז,‬ ‫למה שהוא יקנה חטיף חלב?‬
‫יש מיליון סיבות לקנות חטיף חלב.‬
‫זו לא הוכחה שהוא ניהל רומן.‬
‫אני יודעת שלפעמים לא קל איתי, ו…‬
‫ובמקצוע שלי מפתחים קשיחות מסוימת.‬
‫אף פעם לא הייתי חזקה בהפגנת רגשות.‬ ‫אולי הוא רצה שינוי.‬
‫זה אפשרי.‬
‫מצאת עוד משהו?‬
‫או שזה הכול?‬
‫כן.‬
‫אתה צודק. אני מטורפת.‬
‫לא, אבל מארק לא היה אדם כזה.‬
‫הוא היה משוגע עלייך.‬ ‫הוא בכלל לא הסתכל על נשים אחרות.‬
‫כל התחנה יודעת את זה.‬
‫הנישואים שלכם, בלום…‬
‫הוא לא היה מסכן אותם.‬
‫גם אני לא, אגב.‬
‫איפה טים?‬
‫שיט.‬
‫אני כל כך מצטערת, טים.‬ ‫כל הימים התבלבלו לי.‬
‫אני לא צריך שיאספו אותי ממילא. אני בן עשר.‬
‫זה רחוק מדי, אתה לא יכול לחזור ברגל.‬ ‫גם אבא חשב ככה.‬
‫אבל הוא כבר לא כאן.‬
‫שלום, גברת בלום.‬
‫את זוכרת אותי? סבא שלי מת בשבוע שעבר.‬
‫יאקוב. כן, כמובן.‬
‫הלוויה עברה בשלום?‬
‫כן. סבתא הופתעה לראות כמה סבא התכווץ.‬
‫כן. זה קורה לפעמים.‬
‫מה שלום נלה?‬
‫היא בסדר.‬
‫את יכולה לתת לה את זה? הכנתי לה סיכומים.‬
‫לשיעורי הבית, כי אנחנו באותה כיתה.‬
‫נכון.‬
‫כן. כמובן. זה נחמד מאוד מצידך, תודה.‬
‫היא תרגיש טוב יותר מחר.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי, יאקוב.‬
‫היי! לכאן!‬
‫לא, לא לשם!‬ ‫-זהירות!‬
‫קדימה!‬
‫היי!‬
‫תחזרי לגופות שלך, בלום!‬
‫היי!‬
‫תבקשי סליחה!‬
‫היי!‬ ‫-בלום, החוצה!‬
‫למרכז! לא, למרכז!‬
‫אימא, מה את עושה פה?‬
‫אני דואגת לך.‬
‫איך את משחקת כשאת חולה כל כך?‬
‫אין לך אפילו חום.‬
‫מי הלשין עליי?‬
‫למה הברזת מבית הספר?‬
‫רק משני שיעורים.‬
‫לא רציתי ללכת לשיעור דת‬ ‫ולשמוע את יאוניג מקשקש על אלוהים.‬
‫אני פנויה! היי!‬
‫את יכולה לדבר איתי על הכול.‬ ‫-אני לא רוצה לדבר. אני רוצה את אבא בחזרה.‬
‫כן, גם אני, אבל איך זה יקרה?‬
‫אני עושה את זה כבר 20 שנה,‬ ‫ואף אחד עוד לא יצא מהקבר.‬
‫מה היא עושה שם?‬
‫סליחה, לא התכוונתי.‬
‫ברור שהתכוונת.‬
‫נלה, שתינו צריכות ללמוד להשלים עם זה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫לעולם לא אשלים עם זה, אימא.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! אימא! אבא!‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫נרדמתי, וההורים שלי יצאו לשחות.‬
‫אימא!‬
‫תירגעי.‬
‫מה אני אעשה עכשיו?‬ ‫-את יכולה להשיט את הסירה?‬
‫צריך לדווח על זה למשמר החופים.‬
‫נרדמתי.‬ ‫-תירגעי.‬
‫זאת אשמתי.‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫זאת…‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫אלוהים!‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫נשרפת לגמרי.‬
‫אני מארק.‬
‫אני אישאר איתך.‬
‫אל תדאגי. אני אעזור לך.‬
‫שלום?‬
‫גברת בלום, לא ציפיתי שתבואי מוקדם כל כך.‬
‫עבודה טובה.‬
‫הכול קורה מהר יותר מחוץ לעונת התיירות.‬
‫ברגע שיורד שלג, כולנו משתעבדים לרכבל.‬
‫אתה עובד אצל משפחת שנבורן?‬
‫מי לא? אני נוהג במיישרת שלג.‬
‫את יודעת לרכוב על אופנוע?‬
‫יש לי רישיון. פשוט עבר הרבה זמן.‬
‫גברת בלום, חכי.‬
‫הקסדה.‬
‫- 19 שיחות שלא נענו מ"ד'". -‬
‫- מתקשר לד' -‬
‫מארק?‬ ‫-לא, אני אשתו. מי את?‬
‫ג'ו בלנק.‬
‫- הודעות‬ ‫ג'ו בלנק -‬
‫- מארק (לפני 7 ימים):‬ ‫את חייבת לצאת מבית החולים -‬
‫- לכי לבקתות האלה -‬
‫שלום?‬
‫היי.‬
‫את מכירה את מארק?‬
‫היי! חכי רגע!‬
‫היי!‬
‫תעצרי!‬
‫היי!‬
‫תעצרי!‬
‫אני רק רוצה לדבר איתך!‬
‫מה את רוצה?‬
‫מארק הביא אותך לכאן?‬
‫אני אשתו. את מבינה?‬
‫דיברתי איתך קודם בטלפון, נכון?‬ ‫-לכי!‬
‫לא, אני לא אלך!‬
‫אני רוצה לדעת מה קורה פה, לעזאזל!‬
‫איך קוראים לך?‬
‫דוניה.‬
‫דוניה. אני בלום.‬
‫מארק לא בא.‬
‫אני יודעת.‬
‫הוא לא יכול.‬
‫איפה הוא? איפה מארק?‬
‫מארק מת.‬
‫מה?‬
‫בתאונת דרכים. עם האופנוע.‬
‫מי? מי נסע אותו?‬
‫מי דרס אותו?‬
‫אנחנו עוד לא יודעים.‬ ‫תאונת פגע וברח. הנהג הסתלק.‬
‫לא רציתי את זה.‬
‫לא רצית שמארק ימות? אבל זאת לא אשמתך.‬
‫כן, אשמתי.‬
‫לא! זו הייתה תאונה.‬
‫לא, לא תאונה.‬ ‫-מה?‬
‫הם הרגו את מארק.‬
‫"הם"? למי את מתכוונת?‬
‫סיפרתי הכול למארק, ועכשיו הוא מת.‬
‫עדיף שלא תדעי כלום.‬
‫לא, אני חייבת לדעת הכול.‬ ‫אני חייבת לדעת הכול.‬
‫אני מצטערת!‬