Мене бісить твоє щастя.
Я хочу тебе знищити,
як знищили мене.
Ми заплатимо тобі за розробку й належно вкажемо твоє ім’я.
Але проєкт мій.
-Чому б ви мені платили? -Я ж кажу, він уже мій.
Знаєш, що я зрозуміла?
Ніхто не встоїть перед грошима.
Набраний номер…
Ще ніхто не довів протилежне.
Як думаєш, кого мені було найлегше
переконати?
Режисере Чу Донхян.
Режисере Чу.
Я знаю, що ви всередині.
Режисере?
Але я визнаю, що
мені цікаво, чи передумає він.
Особливо враховуючи,
як ти була готова віддати «Молоді серця».
ТИ Й УСЕ ІНШЕ
Сонбе.
Їж.
Я знаю, ти не їла.
Чого ти тут? Завтра ж у тебе зйомки.
Я все почув від продюсера О.
Піду, як перекусимо, тож не ускладнюй мені життя.
Ми одне одному винні.
Їж.
Чому б я ускладнювала життя?
Якби з тобою таке сталося, я б теж лютувала.
Що каже режисер Чу?
Треба з ним поговорити.
Ви не бачилися?
Коли він явно там?
Я його побачу.
Не засмучуйся так.
Саме цього хоче Санйон.
Я працювала з ним чотири роки.
Треба дати йому шанс, поки не почую його версію.
Режисере Чу.
Вітаю, продюсерко Рю.
Мені сказали, що
продюсерка Чхон і голова відділу все владнали,
тож я подумав, що ти погодилася.
Справді?
Ти справді думав, що я віддам свій проєкт…
навіть не обговоривши це з тобою?
Я просто повірив компанії на слово.
Режисере Чу.
Подивися на мене.
Ще не пізно, режисере Чу.
Знаю, що для тебе це також мука.
-Якщо я чимось тебе образила, скажи мені… -Ні, годі.
Ти чула про плату за розробку й авторство?
Ти…
справді віриш, що цього досить?
Юридично все нормально, якщо компанії згодні.
«Юридично нормально…»
Ти, з усіх людей,
не мав би так зі мною розмовляти.
Чому?
Чому ні?
Мене вигнали через той паршивий контракт.
Знаючи, що «Джей-Ді» зі мною зробили, ти теж не мала б так поводитися.
Тож, хіба не ти перша дала мені привід злитися?
Кьон Сончу затвердили на «Добру людину» раніше, ніж ти сказала.
Ти знала, та що сказала, коли я спитав?
Що нічого не вирішено.
Ти уявляєш, як я почувався зрадженим, коли дізнався?
Чому, думаєш, я тобі не сказала?
Ти просто виправдовуєшся.
Ти знаєш, що це не моя провина…
Гаразд. Я тут дурень.
Але який у мене вибір?
Хто сказав, що в тебе немає вибору?
Ти можеш усе це зупинити…
Чесно кажучи, я хочу піти!
«Джей-Ді» дає жалюгідні 30 млн авансу з 10% часткою.
Продюсерка Чхон, однак…
Що з нею?
Це я сказав їй заплатити тобі,
тож знай, що я тобі нічого не винен.
Годі з мене розмов.
Режисере Чу.
Режисере Чу!
Плата за розробку — 60 мільйонів,
тобто ми з тобою отримаємо по 30 мільйонів.
УГОДА ПРО РОЗІРВАННЯ КОНТРАКТУ НА РОЗРОБКУ ФІЛЬМУ
Як тобі назва?
«Відлуння літа».
Скажи, якщо хочеш щось змінити у формулюванні.
Аби не було лише одного імені…
Ти приймеш пропозицію?
Тим краще для мене.
Захист гордості тобі не допоможе, тож бери.
Я дозволю тобі бути крадійкою.
Отже, ось що потрібно, щоб тебе змінити.
Як жалюгідно.
Ти завжди так робиш.
На своєму коні, вдаєш, що завжди маєш рацію.
Прокинься.
Тебе зараз підставляють.
Просто вилай мене вже.
Назви мене злим стервом.
Але ти вже це робиш
із собою.
Я теж, звісно.
Я ніколи не пробачу.
Ти втратила один нікчемний фільм.
Ти забула, що ти в мене забрала?
Я…
тебе ненавиджу.
Ти можеш бути найуспішнішою,
але завжди будеш жалюгідною крадійкою.
Якби ти хоч трохи розуміла,
якою ти колись була сяючою…
ти б цього не зробила.
Хто тебе врешті прийме?
Гендиректорко Чхон.
Ласкаво прошу.
Тобі личить.
«Ластівка».
Нікчемна бродяга?
Ти сяєш.
Як пройшли зйомки в Гангнунгу? Усе гаразд?
Ледве.
Чув, у тебе сценарій режисера Чу.
Перший рукопис буде наступного місяця.
Це було так необхідно?
У тебе Хан Чеджун.
Що більше талановитих режисерів, то краще, правда?
І це все?
Звісно, ні.
Вона назвала мене крадійкою.
Ти можеш бути найуспішнішою…
«Але ти завжди будеш жалюгідною
крадійкою».
Тебе не розуміють?
Анітрохи.
Коли я стала крадійкою,
я хочу відчути справжній успіх.
Я куплю будинок у Каннамі.
За що ти так із продюсеркою Рю?
Я її ненавиджу.
У тебе немає шансів на провал.
Ти така талановита.
Не треба було цього робити для успіху.
Ти навіть не уявляєш, як я зараз тішуся, правда?
Те, що ти накоїла, до тебе ще повернеться.
Хай так і буде.
Знаєш, як це — тримати меч у руках?
Мені тепер нічого боятися.
Сподіваюся, ти не пораниш себе, махаючи своїм мечем.
Мені байдуже.
Мені взагалі наплювати
на те, що зі мною буде.
СОН ЮЧАН
Вона, мабуть, спить.
Було б добре, але я сумніваюся.
Їй би взяти кілька днів відпочинку. Вона ж усе ще тягне, так?
Робить усе й навіть більше. Мені за неї тривожно.
Ніхто не дивується Чхон Санйон, але що коїться з Чу Донхяном?
Мабуть, це складний вибір.
Тобі варто пильнувати за Инчон.
Що я можу зробити? Я ж не допоможу.
Гаразд.
Стоп. Кадр у нас є.
Час обідати.
Обід у їдальні на першому поверсі. Збираємося тут о 14:00.
-Смачного, пане. -І вам.
Що думаєш?
Це було чудово.
Поговорила з менеджеркою Лім, вона каже, що Суа вже краще.
Триматимемося графіка зйомок у Чхунчхоні.
Чудово.
-Смачного. -Навзаєм.
На першому поверсі.
Перший поверх.
Обід на першому поверсі.
Знаю.
Угадай, який девіз Хаяо Міядзакі.
«Хоч би як важко було, усе колись закінчується».
Як мило.
Він міг таке сказати.
Ось чому
тобі варто хоч поїсти.
Авжеж.
Дай десять хвилин.
Спущуся за десять хвилин.
Усе…
здавалося таким далеким.
Це був початок темного тунелю попереду.
Як ти мене налякала!
Я просто побачила своє ім’я, тож…
Чого ти риєшся в моїх речах?
Хто б казав.
Ти читала мій щоденник, пам’ятаєш?
Я майже дочитала, тож чому б не…
Геть.
Я натрапила на це в пошті.
Телефон розрядився.
Уже хвилину відчуваю, що мене не розуміють,
тож, може, я дочитаю?
Це лише твоє враження про мене.
Я нічого з цим не робитиму. Усе гаразд?
Я недавно дещо про тебе написала. Хочеш почитати?
Ну ж бо, ти ж письменниця?
Хіба тебе не цікавлять погляди інших?
Геть.
Бачиш?
Я знала, що тебе це зачепить.
Годі вже вдавати холоднокровну.
Ти неймовірна!
Забирайся.
Зачекай мене внизу.
Це 28-го.
До того часу,
чи не могла б ти хоч раз мене вислухати?
А як же Гангнунг?
Я хотіла відвідати маму.
Так, слухаю.
Я збиралася з тобою зв’язатися.
Звісно, це доволі складно й важко,
але рідко трапляється матеріал, який хоч трохи інтригує.
Мушу погодитися.
-Рішення треба цього тижня. -Буде.
Правда?
Що не так? Хіба не краще, якщо я швидко вирішу?
Так, звісно,
але я думала, ти ще вагаєшся писати ту історію.
Про тебе й пані Чхон.
Я ж тобі казала,
що не думаю, що зможу
написати про це.
То що ти весь цей час робила?
Ігнорувала мої листи й повідомлення п’ять днів.
Я просто гаяла час.
«Гаяла час»?
Так.
Чому пані Чхон хоче тебе бачити?
Перепрошую.
Алло?
Хто?
Перепрошую, що дзвоню зненацька, хоч ми й вчора бачилися.
Чому саме ви…
Якщо не заперечуєте, звідки ви знаєте пані Чхон?
Нема що й сказати.
Ми дружили в дитинстві.
Я подзвонила через розчарування.
Думала, у вас є відповіді.
На що?
Місяць тому
вона сказала мені зайнятися компанією.
Сказала, що переїжджає з міста,
але не ділиться жодними подробицями,
куди чи які в неї плани.
Якщо чесно,
я боюся, що вона задумала щось незворотне.
«Щось незворотне»?
Самогубство.
Що має статися 28-го?
Я не хотіла підслуховувати,
але ви ж точно щось знаєте.
Наскільки серйозний
її стан зараз?
Дуже серйозний.
Що саме ви маєте на увазі…
Онколог каже, що максимум три місяці.
Вона казала, що хоче лишитися тут на три дні,
тож я завезла її сюди вчора.
Але за один день її рука…
Її рука?
Рак дістався до кісток, тож найменший тиск лишає сліди.
Мабуть, десь ударилася, навіть не помітивши.
Геть.
Чи не могли б ви зустрітися з пані Чхон?
Ти…
підеш зі мною?
Сідай.
Це пусте, справді.
Досить і ручки.
Пані Чжін Юмі
приходила.
Ти читала?
Отже, ні.
-Тобі не треба це читати… -Тоді чому ти це лишила там?
Режисер Хан знає,
що ти плануєш?
Не знає, правда?
Ти навіть чоловікові не сказала.
Чого ти чекаєш від мене?
Я хочу, щоб ми…
знову стали друзями.
-Що? -Инчон.
Я хвора.
У мене обмаль часу.
Хвороба — це зброя?
Ти думала, я розплачуся,
коли дізнаюся, що ти хвора?
Вибач за все…
Не треба.
Я тут не для твоїх вибачень.
Пані Юмі
боїться, що ти можеш померти.
Накласти на себе руки.
Тож скажи їм правду.
І пані Юмі, і режисеру Хану.
Я тут сказати тобі це.
Инчон.
Инчон, хоча б раз…
Инчон, прошу.
Серйозно!
-Вибачте. -Вибачте, пані.
Усе гаразд.
Серйозно, що з тобою?
Мамо, я вдома.
Чому не подзвонила?
Сьогодні День батьків, мамо.
Ось, тримай.
Ого. Сподіваюся, ти не поскупилася.
Чому ти їси локшину, а не рис?
Тітка з крамниці гарнірів принесла кимчі позавчора,
сказала, що хоче домашньої локшини.
Це залишки. Хочеш? Є ще.
-Я вже пообідала. -Зрозуміло.
Санйон вийшла на зв'язок?
А мала?
Тітка з крамниці показала відео, де хтось згадував тебе по телевізору,
і це була Санйон.
Вона неймовірна, та дівчина. Як недоречно.
-Куди ти йдеш? -Помити руки.
Подякуй тітці.
Авжеж.
А якщо Санйон зв’яжеться, просто пробач її.
Що з тобою?
Чому ти кажеш її пробачити?
Чому ти щось кажеш, не знаючи всієї історії?
Знаю.
Вона тебе скривдила.
Про що ти?
Звідки ти це знаєш?
Санйон приходила до мене.
Сказала, що вона стерво, але просила обійняти.
Коли?
Десь за пів року до того, як ти звільнилася?
Коли ти їздила в Гангнунг через фільм.
І що? Що ти їй сказала?
Про що ти? Вона просто хотіла обіймів.
Ти її обійняла?
Звісно.
Навіщо, якщо вона сама визнала, що стерво?
Вона стояла, не могла навіть глянути мені в очі.
Мені стало її шкода.
Я казала їй приходити ще, але знала, що не повернеться.
Через те, що ти така, я…
Що ти?
Та байдуже.
Пам'ятаєш, що завжди казала?
Ти казала, що помилки можна пробачити, але навмисне кривдити інших — неправильно.
Мене скривдили навмисно!
Тоді ненавидь її далі. У тебе є для цього причина.
Я її не ненавиджу, а не люблю.
Це одне й те саме.
Це різне.
Що ти робиш?
Вибач за все.
Я ж тобі казала, ні?
Мені не треба вибачення…
Чому ти така вперта?
Я хочу вибачитися.
Твої вибачення нічого не змінять.
Ти це робиш,
бо справді віриш, що я поїду з тобою?
У тебе є чоловік.
Якщо так хочеш їхати, скажи режисеру Хану.
Це не так.
Тоді чому ти все це робиш?
Бо ти досі тут.
У мене ніколи не було шансу
перед мамою чи братом…
вибачитися.
Я ще можу сказати тобі,
що мені шкода.
Скажи.
Коли ти процвітала й була ще здорова…
ти згадувала мене?
Коли твої фільми били всі касові рекорди,
коли ти гуляла й купувала будинки…
ти відчувала провину?
Не думаєш, що трохи запізно?
Якщо ти хотіла вибачитися,
треба було робити це тоді.
Коли я ще могла тебе звинувачувати.
До того, як ти захворіла.
Ти…
Ти справжнє стерво.
Якби не дійшло до цього, я б ніколи сюди не прийшла.
Бо вибачення недостатньо за те, що я зробила.
Я б хотіла любити тебе щиро,
але ні.
Я теж тебе ненавиділа,
і мені шкода.
Привіт, Хуейчін.
Боже, ти теж це бачила, так?
Що сталося з Чхон Санйон?
Це старі новини.
Ти сота, хто мені про це нагадав.
Справді? Але я щойно прочитала.
Що ти прочитала?
Я ПОЧАЛА З БРЕХНІ
ГЕНДИРЕКТОР ЧХОН ІЗ «ЛАСТІВКА ПІКЧЕРЗ» ДАЛА ІНТЕРВ’Ю
Є ДЕЩО, ЩО Я МУШУ СКАЗАТИ…
СЦЕНАРІЙ «ВІДЛУННЯ ЛІТА» РОЗРОБИЛА ІНША ЛЮДИНА…
ЦЕ ДУЖЕ ДОВГО ОБТЯЖУВАЛО МОЄ СЕРЦЕ
ХОЧ І ПІЗНО, Я МАЮ ВИПРАВИТИ ПОМИЛКИ
«Виправити помилки», — каже.
Чому вона раптом шукає спокути?
Мабуть, її час настав.
Вона точно з глузду з’їхала.
-Ти бігала по ґрунтовій дорозі? -Так.
Ти мала рацію щодо цього. Треба було сюди раніше переїхати.
Як ти почуваєшся?
Уся та маячня, що Чхон Санйон сказала на премії «Пексан».
Вона вибачилася.
Коли? Ти її бачила?
Так.
Ти здуріла. Чому ти дала їй шанс?
Вона безсоромна.
Якби вона побачила тебе тоді, не змогла б вибачитися.
Якби не вона, ти б досі була в кіноіндустрії.
Ну, це вже перебільшення.
Мені й так більше подобається ТБ. Рада, що вчасно пішла.
Вона має все втратити.
Цікаво, коли це станеться.
Не треба її ненавидіти.
О, але я хочу.
Щоразу, як згадую ті часи…
Санйон хвора.
Чим?
Це щось серйозне?
Так.
Але я на цьому не зациклюватимуся.
От і чудово.
Не переймайся через неї.
Вона впорається сама.
Вона ж досі щасливо одружена з режисером Ханом?
Боже.
Ти справді геть відстала від кінематографічних новин?
Вони розлучилися?
Десь три роки тому, здається.
Зрозуміло.
Агов, розлучення — це дрібниці.
У неї є брати чи сестри?
Вона єдина дитина.
Так, вона сама.
МЕДИЧНИЙ ВИСНОВОК ЧХОН САНЙОН
ПРО МОЄ ЖИТТЯ
Для мене життя — це наче…
скринька, яку я не можу відкрити.
Озираючись на своє життя,
у мене залишилося лише кілька імен.
Юн Хьонсук,
Чхон Санхак…
і…
Рю Инчон.
Я пам’ятаю той один раз,
коли мама мене відлупцювала.
Так вчителька сказала.
Долоні вперед.
Це було так несправедливо.
Боляче, правда? Отак болить, коли б’ють.
Не думала, що це може завдати болю другові?
Я зробила, що мені сказали!
Але потім Рю Инчон сказала мені…
Ти знаєш, як це боляче?
Це твердіше за дерево.
Тоді я зрозуміла.
Тоді я відчула,
що ніколи не зможу її переплюнути.
Три, два, один!
Усі любили Инчон.
Знак миру?
-І, якщо чесно… -Три, два, один!
Мені вона подобалася.
-Фото разом? -Що?
Ставайте.
Шкода, що я не любила її щиро.
Пані Юн! Вітаю.
Боже, Инчон!
Давно не бачилися. Дай-но обійму тебе.
Але я її й ненавиділа.
Молодець.
Ви обидві добре вчитеся, бо народилися розумними.
Тож ніколи не думайте, що хороші оцінки роблять вас особливими.
Бо з тим, що мала я,
я ніколи не могла порадувати маму…
чи викликати усмішку в брата.
Але попри все це…
Инчон.
…ти була єдиною, хто в мене був.
Санйон.
Але ти не знала.
Ти не знала,
що це означало для мене.
Коли він тобі це дав?
Тоді, коли я ночувала в тебе.
Я думала, це через мене.
Я думала, що я винна в смерті брата…
тому він пішов, не сказавши мені ні слова.
Санйон.
Можна спитати…
чому ти не сказала тоді, що ви переїжджаєте?
Ти образилася на мене чи що?
Усе це через те, що
мене ніколи
не любили, як тебе.
Це були…
найскладніші роки твого життя.
Я така рада, що ми відновили зв'язок
і що я можу бодай чимось бути тобі корисною.
Бо я ніколи не могла
бути як ти.
Бо я теж не знала, як віддавати
і як отримувати безумовно.
Ось чому мої почуття прихильності
і ненависті до тебе…
були надто важкі для мене.
Тому я знищила нас…
бо я хотіла тебе знищити.
Мене бісить твоє щастя.
Бо я хотіла знищити себе.
Я хочу тебе знищити, як знищили мене.
Мені теж було важко.
Я її не ненавиджу, а не люблю.
Це одне й те саме.
Це різне.
Не любити когось легко, бо він рідко спадає на думку,
а ненавидіти — думати постійно.
Ходімо провідаємо пані Юн.
Я роблю це не для тебе.
Я роблю це заради себе.
Що сталося, пані?
Я просто рада.
Сподіваюся, дощу не буде.
ЗАХОДИ ДЛЯ ПАЦІЄНТІВ ІЗ РАКОМ ПІД ЧАС ПОДОРОЖЕЙ
НА ЩО ПАЦІЄНТАМ ІЗ РАКОМ СЛІД ЗВЕРТАТИ УВАГУ В ПОДОРОЖАХ?
ЇЖА ДЛЯ ХВОРИХ НА РАК
Я вже вирушаю.
Я подзвоню, коли приїду.
ЧХОН САНЙОН: ГАРАЗД!
ЧХОН САНЙОН
Пані! Що відбувається?
Вона впала й перестала дихати.
Я поїду. Мій номер на вікні авто.
Санйон?
Жінка, 42 роки, без свідомості, у дорозі.
Пацієнтка реагує на больові стимули, термінальний рак…
Її тиск 150…
Будь ласка, не помирай. Благаю.
Чхон Санйон.