Ти назвав його дідусем?
Підняти рею. Задраїти люки!
Підняти бізань-щоглу!
Приготуватися до абордажу.
Корабель готовий відпливати.
Що це все таке?
Дідусю. Це мій перший корабель.
Як ти станеш дозорчим, коли марнуєш свій час на це?
Я не хочу бути дозорчим.
Я пірат!
Ні!
Дідусю, не треба!
Припини! Це мій корабель!
Тренування починається сьогодні.
-Але спочатку… -Відпусти мене!
Поїмо.
Ні, відпусти мене! Я пірат!
Лягайте!
Зі всіма все добре?
Здається, так.
Ні. Не добре. Навіть близько.
Усоппе, стріляй по них!
Може, втечемо якнайшвидше?
Тікати від дозорчих?
Ні. Ніколи!
Намі, спусти вітрило. Потопимо їхній корабель.
Немає часу. У них перевага.
Якщо наблизяться, нам кінець.
-Ти штурманка. Зроби щось. -Зоро, тягни шкот і на бакборт!
-Ти ж умієш заряджати гармату? -Звісно. Я тисячі зарядив.
Ця модель інакша, ніж я звик.
-А де бакборт? -Ліворуч!
Усоппе, снаряд у ствол, підпали запал
і тікай звідти!
Усоппе!
Що за…
От халепа.
Корабель на прицілі. Дозволите стріляти?
Без смертельних пострілів.
Ці пірати потрібні мені живими.
Дай сюди.
Піратське судно,
за наказом дозорчих,
опустіть вітрила й скоріться моїй владі.
Ніколи!
Гаразд, малий. Хай буде по-твоєму.
Непогано, хлопче.
Непогано.
Це було неймовірно.
-Ти нас врятував! -Ти не казав, що так умієш.
Я і сам не знав.
Так!
Намі, виводь нас звідси.
З радістю.
Зникаємо.
-Що із судном? -Зламаний релінг.
Незначні пошкодження. Могло бути й гірше.
-Могло бути й краще. -Я не бачу дозорчих.
У цьому супі нічого не видно.
Варто було б десь перечекати,
щоб не натрапити на патруль.
Та з мап у тумані жодної користі.
Що сказав Луффі?
Він у носовій частині. Мовчить, відколи втекли.
Хтось має з ним поговорити. Про це й про інше.
-Про що інше? -Справді цікаво.
«Віцеадмірал дозорчих — мій дідусь».
А, ти про це.
Ми не так близько знайомі.
А що тут такого?
Ти його перший помічник. Це начебто твій обов'язок.
Добре.
Як справи?
Чудово. Але брилю дісталося під час бою.
Авжеж.
-Щодо бою. Хочеш поговорити? -Ні.
Гаразд, побалакали.
З ним усе нормально.
Ти його хоч питав?
Хвилинку!
Відчуваєте запах?
Який запах?
Щось у повітрі.
Пахне маслом.
Соєвим соусом.
І м'ясом.
Я нічого не відчуваю.
-Думаєш, гепнувся головою? -Щодня так думаю.
Луффі, вловлювати запахи весело, але нам треба вийти із цього туману.
Знаю, але я відчуваю запах їжі,
а це означає, що хтось десь куховарить.
П'ять градусів на штирборт!
Ні! Три градуси на бакборт.
Відчув запах їжі — і раптом він уміє управляти судном.
Що це?
Земля?
Не може бути. Поблизу немає островів.
Що таке… «бараті»?
Усі прямують у це рибосудно.
Цей запах. Гадаю, це ресторан.
Тоді я знаю, що ми робитимемо.
Замаскуємо судно, щоб дозорчі не знайшли?
Повернемося в Селище Сироп, де безпечно?
Ні.
Нумо їсти!
Хоч би в тій рибині був бар.
Вітаю в «Бараті». Чим можу допомогти?
-Привіт! Де можна поїсти? -У вас зарезервований столик?
-А це обов'язково? -У нас сьогодні все зайнято.
Можу поставити вас у чергу. На три тижні.
Може, ще раз перевірите?
Не варто відмовляти майбутньому королю піратів.
І хто це, пане?
Монкі Ді Луффі.
Може, ви про нього чули?
У такому разі ми знайдемо столик.
Так! Я так і знав.
За три тижні.
Вибачте їм. Вони ідіоти.
Звісно.
-Сюди, панно. -Бачиш? Завжди спрацьовує.
Я радо здам ваші мечі в гардероб.
Не треба.
Гаразд.
Тримайте меню. Офіціант скоро підійде.
Цікаво, яка в них їжа.
-Поквапся. -Треба дочекатися, поки соус охолоне.
-Цього немає в меню. -Це називається уява.
-Навряд чи ти зрозумієш. -Хочеш вийти?
Запрошуєш на танець? Я поклав око на білявку за восьмим столом.
Поклади око на меню.
Босу не сподобається це казна-що.
Готово!
-Що це таке? -Це соте з блакитного тунця.
Слоновий тунець і спаржа, обсмажена в солодкому соєвому соусі.
Справді?
-Так. -Це лайно.
Щоб у «Бараті» подавали слонового тунця?
Та швидше пекло замерзне.
Ще одні смажені ребра —
і я помру від нудьги, старий бовдуре!
-Таке в нас меню. -Це наруга над м'ясом.
Не хочеш цього готувати?
Із задоволенням дам тобі іншу роботу.
Ти більше не працюєш на кухні.
А тепер іди обслуговувати столики. Швидше!
Це мій стіл, кажу.
Поруч із кухнею, щоб відчувати запах їжі.
То пошукай стіл надворі. Бо зараз я відчуваю лише твій запах.
Досить, панове.
Ви знаєте правила. Їжу не марнуємо,
і в «Бараті» заборонено битися.
Ні. Та яка бійка? Я його просто вб'ю.
А ти спробуй.
Я наллю вам «Ітурцберґер Штайн». За рахунок закладу.
Добре, я вип'ю.
-Коли він вибачиться. -Тільки через мій труп.
Класно б'ється.
Не хвилюйтеся, друзі. Насолоджуйтеся їжею.
Вітаю в паскудному ресторані,
де гірші за атмосферу лише страви.
Я Санджи. Що вам принести?
-По одному всього. -А напої?
Наші фірмові коктейлі, щоб не подавитися їжею?
Хочеш спихнути нам усе?
Вибачте, мадам, я вас не помітив. Хочете аперитив?
У нас є рідкісні вінтажі з Мікоту.
Чи, може, келих умешу?
Дещо солодке для декого солоденького.
-Що в тебе з оком? -Засліплене вашою красою.
Можна мені пива й щось для друзів?
-Два пива. Я зазвичай п'ю три, але… -І молоко.
Три пива й молоко. А для мадам?
Воду.
Негазовану, газовану? З льодом чи без? Кубиками чи подрібнений?
Звичайну воду у звичайній склянці. Дякую.
Уже несу.
-Що? -Нічого.
Мадам. Вибачте мою поведінку.
Мадам бажає воду в кришталевій склянці,
чи золота чаша більше в стилі мадам?
У Намі з'явився хлопець.
Ви нестерпні.
Які пошкодження?
Прогрес є, але корабель потребує ремонту.
Треба укріпити рею…
-Скільки часу? -Щонайменше день.
Пане, 77-ма бригада неподалік проводить навчання.
-Будуть тут за кілька годин. -Ні.
Нам не потрібна допомога.
Якщо затримаємося, загубимо Луффі.
Я не проситиму помочі.
Ми вирішимо цю проблему самі.
Алло.
Мігоку, я тобі завадив?
МЕРТВИЙ АБО ЖИВИЙ ДРАКУЛ МІГОК
ВИНАГОРОДУ СКАСОВАНО СВІТОВИМ УРЯДОМ
Просто вбиваю час.
Чим можу допомогти, віцеадмірале?
У мене до тебе прохання, що відповідає твоїм особливим талантам.
Хто здобич?
Юний вискочка на ім'я Луффі.
Вважає себе піратом.
Здається, не дуже складне завдання.
О ні. Не варто його недооцінювати.
Він непередбачуваний.
Хвилинку.
Досить уже!
Боюся, час уже із цим покінчити.
ДОН КРІҐ 17 000 000
Ти вбив моїх людей, знищив флотилію.
Що я тобі зробив?
Ти мене розбудив.
Тоді дозволь приспати тебе назавжди!
Який прикрий фінальний поєдинок.
Вибачте, віцеадмірале.
Ви мене зацікавили. Куди прямувати?
Східне Море. Край Самба.
І, Мігоку,
приведи його живим, за всяку ціну.
Більше в мене не влізе.
Але все таке смачне.
-І не кажи. -Я тиждень не їстиму.
-Замовимо десерт? -У мене вже є.
До речі. Хочу виголосити тост. Беріть келихи.
За найкращу команду в морі й за нашу перемогу! Так!
Ні, вибач.
Яку саме перемогу?
Проти дозорчих. Наша перша битва, і ми їх розгромили.
Не знаю, у скількох битвах ви брали участь…
-У двох десятках щонайменше. -Це була катастрофа.
Ми були не готові, не скоординовані.
За всіма правилами ми мали піти на дно.
Але ми живі. Луффі нас врятував.
Ми справді ігноруватимемо слона в кімнаті?
Ти не згадував, що твій дідусь — дозорчий. Та ще й віцеадмірал!
Я на таке не підписувалася.
Ти пограбувала базу дозорчих. Звісно, тепер ти їхня мішень.
Якби я крала мапу, ніхто б не знав.
А він розтрощив кабінет командира бази.
Ваш рахунок.
Дякую, чоловіче.
Ні, пане. Я дякую.
Я не кажу, що дозорчі на хвості — це добре,
але вони побачили, що ми нелегка здобич.
Наша команда з усім упорається.
Хто в біса такий Монкі Ді Луффі?
Я тут.
Схоже, ти не зрозумів правил закладу:
у «Бараті» не годують у кредит.
Ти їси — ти платиш.
Ні, це ти не зрозумів.
Їжу вже оплачено. Я просто не дав тобі грошей.
Тобто?
Запиши на мій скарбовий рахунок.
І що це таке, дозволь спитати?
Може, я зараз не надто відомий,
але ти говориш із майбутнім королем піратів.
Як знайду Єдиний Скарб, припливу сюди,
оплачу рахунок повністю
і з відсотками.
У мене є краща ідея.
Мені треба випити.
Так. Оце вже розмова.
Ти, пане Майбутній Королю Піратів, будеш моїм хлопчиком побігаєм.
Виплатиш борг, миючи посуд.
-Увесь? -Для початку.
За таку вечерю з друзями митимеш посуд рік.
На твоєму місці я б поквапився. За годину посуду буде більше.
-Що це ти робиш? -Ну все, досить!
Одягни піджак. Ти ще не закінчив зміну.
Впусти мене на кухню, або я піду.
Хоч на дно океану, байдуже.
Ще одна така страва на моїй кухні — і вона піде за попередньою.
Жени мене з кухні скільки завгодно. Я ніколи не буду офіціантом.
Як скажеш. І ніколи не куховаритимеш у моєму ресторані.
Ясно тобі?
Не налягай так!
Навряд чи тут є алкоголь. На смак як цукерки.
Коли я так думав, то опинився під столом.
У тій склянці золото на дні?
Чому ти на неї витріщаєшся?
Ти справді гадаєш, що Луффі не налажав?
Так. Він мав би нам сказати.
Але якщо ти не помітила,
ми всюди заводимо ворогів.
Клоуни-психи, дворецькі-вбивці. Що нам зробить віцеадмірал?
Ні, ти не розумієш.
Я не можу попастися. Я так близько до…
Хто хоче ще випити? Я пригощаю.
Мій улюблений вид напою.
Другу найкращу пляшку рому.
-Ще щось? -Так.
Якби я хотіла потрапити на Острови Кономі, до кого звертатися?
До мене.
Це буде дорого.
-Шість тисяч. -У мене є беррі.
Друзів теж береш?
Ні. Тільки я.
Стапель 22.
Вирушаємо на світанку.
Знаю, я пошкодую про це, але що не так?
Нічого.
Те, що ти казав у Селищі Сироп,
про Ґарпа.
-Гадаю, ти маєш рацію. -У мене сьогодні день народження?
Звісно, я маю рацію.
Ти чув про типа на ім'я Мігок?
Найкращий мечник у світі.
Найвправніший з усіх за всю історію.
-Один із Семи Воєвод Морів. -Воєвод?
Багато років тому було сім неймовірно могутніх піратів,
один гірший за іншого.
Вони порядкували в морі, тероризуючи всіх довкола.
Уряд міг би розправитися з ними,
та це вилилося б у повномасштабну війну.
Вони зрозуміли, що корисніше тримати їх під боком, як союзників.
Тож уклали угоду про співпрацю.
Навіщо дозорчим працювати з піратами?
Щоб робили за них брудну роботу.
Натомість Воєводи отримали повну свободу.
Для піратства?
Нелегального піратства?
Кобі, хоч ти й знаєш, як зав'язати вузол,
але нічого не знаєш про те, як влаштовано світ.
Агов, хлопчику побігаю,
як там гора посуду?
Щось вона не зменшується.
Старий — ще той поганець.
-Певно, ти шкодуєш, що заборгував йому. -Я ніколи не шкодую.
-Навіщо озиратися? -Щасливчик.
Іноді, коли я дивлюся вперед, то бачу лише те, що позаду.
-Як давно ти працюєш офіціантом? -Я кок.
Найкращий у Східному Морі.
Та байдуже.
Поки старий за головного, мені на кухню зась.
-Та твоя страва неймовірна. -Соте з блакитного тунця?
-Так. -Ти куштував?
Аякже. Не втримався.
Не думав, що їжа тут може бути ще кращою.
Ти дуже смачно готуєш. Чому Зефф примушує тебе обслуговувати столики?
Бо заздрить.
Я мав би керувати рестораном. Але старий надто впертий.
То це твоя мрія?
Бути шеф-кухарем «Бараті»?
Ні.
Ти любиш готувати, просто не хочеш готувати тут?
Є одне місце,
де можна знайти інгредієнти з усіх чотирьох морів.
Східного, Західного, Північного й Південного. Це Праморе.
Ніхто не знає, де воно,
але там є риба, якої ніколи не бачили.
Рідкісні водорості. Спеції, яких ніколи не куштували.
Це рай для кухарів, і колись я його знайду.
Це моя мрія.
Якщо хочеш готувати, то готуй.
Не дозволяй якомусь упертому старому стати на заваді твоїй мрії.
Дай йому відсіч. Скажи, чого хочеш.
Усе трохи складніше.
Ускладнювати я теж не люблю.
Допоможіть.
Рятуйте!
Будь ласка.
Допоможіть.
-Усе добре? -Умираю з голоду. Прошу.
Гаразд. Хочеш смаженого рису із солониною?
-Що ти робиш? -У «Бараті» всі їдять.
Хто за це заплатить? Це бізнес.
Не можна роздавати їжу всім нещасним піратам.
Якщо людина голодна, я її годую.
-Зефф вигнав тебе з кухні. -Не бачу тут старого. А ти?
Тобі гаплик.
Я тиждень дрейфував.
Ти врятував мені життя.
Ти не лише добрий кухар, а й добра людина.
Якщо Зефф тебе не цінує, приєднуйся до моєї команди.
Я серйозно. Справді.
Вибач. У мене вже є робота.
Але ти тут нещасний.
Нам потрібен кок, якщо хочемо знайти Єдиний Скарб.
Єдиний Скарб?
Так, я знайду його і стану королем піратів.
Ми теж його шукали.
Я був частиною могутньої піратської армади.
Капітан був одержимий пошуком скарбу Ґолда Роджера,
але Велика Смуга його згубила.
Ми втратили 50 кораблів і 5 000 людей.
Вижив лише я.
Рятуйся.
Забудь, що чув про Єдиний Скарб.
Є в ньому щось граційне.
Наче вайлуватий, незграбний…
-Морський слимак. -Так.
Він такий. Поглянь на нього. Ніби йому до всього байдуже.
А що тебе турбує?
-Ти й гадки не маєш. -Мабуть, маю.
Закладаюся, я знаю про тебе більше, ніж ти про мене.
-Ти наче відкрита книга! -Доведеш?
Якщо вгадаю щось про тебе, ти п'єш.
Якщо ти вгадаєш щось про мене, я п'ю.
Добре.
Розкажи мені про мене.
Ти виросла у великому місті.
Плела інтриги.
Тусувалася в розкішних барах, як цей.
-Ти, мабуть, хочеш пити. -Я помиляюся?
Я виросла в маленькому селищі. Навіть не селищі.
Лише кілька хатинок у центрі мандаринового гаю.
Пий.
-Твоя черга. -Добре.
Я розкусила тебе ще в Апельсиновому місті.
У дитинстві в тебе не було друзів.
У мене були друзі.
Мечі не рахуються.
У мене був один друг.
На одного більше, ніж у мене.
Пий.
Мені прийти пізніше, пане?
Ні.
Я майже закінчив.
Що таке, кадете?
Ви справді послали Дракула Мігока по Луффі?
Огидна звичка —
слухати під дверима.
Я чув те, що чув, пане.
Для різних піратів є різні правила.
А океан блакитний.
-Ще щось? -Просто я…
Я присягнув захищати людей.
Ставитися до всіх однаково, за законом.
Якщо це не так…
може, бути дозорчим — не для мене.
Сідай, синку.
Я приєднався до дозорчих понад 50 років тому.
Зелений рекрут, як ти.
У мене були прості ідеали, та довелося адаптуватися,
бо світ — непросте місце.
Закони не для всіх однакові.
Але це несправедливо.
Несправедливо.
Подумай, чи зможеш із цим жити.
Я вже міг би бути адміралом флоту,
але відмовлявся від підвищення. Знаєш чому?
Бо мусив би чинити по-їхньому.
Я би втратив свободу.
Розумієш?
Так, пане.
Світ несправедливий.
Але дозорчі — це все, що стоїть між порядком і анархією.
Дозволь спитати…
ти зможеш із цим жити?
Думаю, так.
Твоя форма.
Вона вже краще сидить.
А тоді вони націлили на нас свої найбільші гармати.
Та я не злякався,
бо я найкращий стрілець у Східному Морі.
Я вистрілив у них.
І ще раз.
І ще.
Бум-бум.
І їхня рея впала. Дозорчі пішли на корм акулам.
Усе завдяки великому капітану Усоппу.
То ти капітан?
Ну, теоретично — ні.
Але я відволікав їх, щоб Луффі,
офіційний капітан,
зміг відбити кулю. Бум.
Я б дуже хотів познайомитися із цим Луффі.
Звісно.
Познайомся з усією командою.
Друзі, знайомтеся з моїм новим другом.
-Як, ти казав, тебе звати? -Хто з вас Монкі Ді Луффі?
А хто питає?
Ти Дракул Мігок.
Маю розмову до вашого капітана.
Не хочете проблем — видайте його.
Ми не знаємо нікого на ім'я Луффі. Так, Зоро?
Зоро.
Я стежу за твоєю кар'єрою з дитинства.
-Для мене честь нарешті познайомитися. -Дякую.
Тому мені боляче казати,
що завтра…
ти помреш.
Що?
Я, Ророноа Зоро, викликаю тебе на дуель.
На смерть.
Ніколи не чув про тебе.
Я Демон, мисливець на піратів.
Але мрію перемогти тебе в поєдинку
і стати найкращим мечником у світі.
Ти серйозно?
Прийми мій виклик.
І побачиш, чи я серйозно.
Дуже добре.
Завтра на світанку.
Коли покінчу з тобою, мисливцю на піратів,
візьмуся за твого капітана.
Що ти накоїв?
Ти вже закінчив?
У тебе погано виходить. Та хоч робиш, що наказують.
Якщо думаєш, що Санджи відмовиться від мрії,
забудь.
-Що-що? -Ти мене почув.
Ти вигнав його з кухні, та куховарити не заборониш.
-Справді? -Так, справді.
Пірат, якого викинуло на берег. Знаєш, що зробив Санджи?
Готував йому на твоїй кухні.
Бо твої правила для нього не такі важливі, як нагодувати голодного.
Він його нагодував?
Добрий малий.
Луффі, у нас проблема.
Може, ти переконаєш його відмовитися.
-Я не відмовлюся. -Бачив розмір меча того типа?
-Він наріже тебе на сашимі. -Що сталося?
Твій страшний і злий дідусь-дозорчий послав по тебе Воєводу Морів.
І замість того, щоб тікати, Зоро викликав його на дуель.
Він погодився.
Ти для нього муха. Приб'є і забуде.
-Ні, як виграю. -Не виграєш.
-Ти цього не знаєш. -Може, ще вип'ємо?
-Скажи йому, що його вб'ють. -Скажи їй, щоб відчепилася.
Може, це й невдала ідея, Зоро.
-Коли ми зустрілися, що я сказав? -«Чого б це мені гратися в піратів»?
-Ні, інше. -«Я вбиваю таких, як ти»?
Ні. Не те…
Ти обіцяв декому стати найкращим мечником у світі.
Єдиний спосіб зробити це — перемогти Мігока на дуелі й забрати титул.
Я маю намір це зробити.
Навіть якщо помреш?
Зроби щось.
Це його мрія, Намі.
Я не можу завадити мрії.
Чого ти хочеш?
Щоб я сказала, що ти найкращий? Ти найкращий. Чуєш?
Ти найкращий з усіх, але не кращий за нього.
І якщо битимешся з ним завтра, програєш.
А тобі що до того?
Ти мій друг, ідіоте.
Ти сама казала. У тебе немає друзів.
І що?
Сідаєш?
Монкі Ді Луффі.
Я здивований, що дозорчі звернулися до мене через таку дріботу.
-Але бриль у тебе гарний. -Досить.
Почнімо.
Що це? Я збирався битися на мечах.
Я не полюю на кроликів з гарматою.
Я не кролик.
Це ми ще побачимо.
Перейшов у захист?
Помрій.
Ти сильний.
Але поєдинок — це не лише сила.
Годі розмов, бийся.
Ти як жаба, що квакає в колодязі. Ква-ква.
Один із нас стане найкращим мечником у світі.
Може, відступиш?
Не можу…
інакше назавжди втрачу мрію.
Ти хоробрий, віддам тобі належне.
Я зроблю тобі честь і вб'ю тебе за допомогою Йору.
Так краще.
Ну ж бо.
Ти програв. Навіщо впираєшся?
Рани на спині — найбільша ганьба мечника.
Чарівно.
Зоро!
Монкі Ді Луффі, а яка твоя мета?
Я стану королем піратів.
Королем піратів?
Це ще гірший план, ніж перемогти мене.
Мені байдуже.
Я це зроблю.
Може, і так.
Цьому світу не завадять зірвиголови.
Ророноа Зоро,
тобі ще рано помирати.
Зміцній і знайди мене.
Я чекатиму.
Він втрачає багато крові.
З ним усе буде добре.
Зоро, ти мене чуєш?
Він сказав, що тобі рано помирати.
Луффі.
Якщо я не стану найкращим мечником у світі…
ти в мені розчаруєшся?
Так?
Ніколи.
Більше…
ніколи.
Відтепер…
і поки не здолаю його…
і не стану найкращим мечником.
Я більше ніколи не програю!
Зоро.
Зоро!
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин