Ти – слабкий. І завжди таким був.
Ця прірва між нами не стала меншою.
З таким рівнем тобі до мене не дотягнутися.
Води Великої Смуги надто підступні для такого жабеняти.
Рибинки!
Рибина!
О! Величезна! Давай сюди! А-а! Кусається! Та це ж просто монстр! Може, це кит?!
Ну ж бо! Ну ж бо! Ву-у! Ву-у! О!
Ю-ху! Чудовиськам не здолати капітана Усоппа!
У-у! Саме це я й мав на увазі! Таку смачну рибу знайдеш тільки на Великій
Смузі!
Пощадіть мою гідність. Я в руках команди провінціалів, яких вражає навіть риба.
Подайте кляп.
Погода шалена! Хвилину тому було сонце, а тепер ллє, як із відра! Не дивно, що тут
так важко орієнтуватися.
Навіть погода для вас відкриття.
Ах! Є щось особливе в стосунках кухаря з його ножами. Щоб працювати з
ними потрібні техніка… талант… і стиль.
У цьому й різниця між нами: ти ріжеш те, що вже мертве.
Я вже вказав різницю між нами: техніка, талант… і стиль.
Ця погода суперечить логіці! Дощ закінчився, а тепер сніжить. Там
хуртовина!
Тут усе вражає.
Хто зліпить сніговика?
Сніговика? Я готую сорбет!
Що смішного?
То от що залишилось від славетного Ророноа Зоро… Не можу повірити,
що "Бароко" вербували тебе.
Тобі нагадати, що я зробив із Паном Сім, так?
У-у. Ти віриш, що здолаєш мене?
Кухар здолав тебе. Тож відповідь очевидна.
Легко базікати, коли противник не може відповісти. Розв'яжи мене, тоді й
подивимось чи дійсно ти такий зугарний.
Аякже.
Як тебе звати?
Панна Середа.
Прикольне ім'я.
Так, кодове.
О.
Гм…
Подобається бути кілеркою?
Обожнюю.
Чому твій напарник носить корону?
Дитяча травма.
Ясно. Гм. Хочеш щось поїсти?
-А що пропонуєш? -Кальмарчика.
Не мій, ні. Я принесу тобі.
Ні. Так, якщо це вже кінець жалюгідного допиту, я волію й далі планувати втечу.
Я не допитую тебе.
Я хочу зрозуміти тебе.
Я – передова агентка "Бароко". Це усе, що треба знати.
Гаразд.
Бачите, про що я? Ще хвилину тому тут був мороз, а тепер це ніби перший день
весни. Велика Смуга не дарма має таку славу.
Моя снігова королева!
Такий шедевр!
Луффі, вона позаду!
Хто її звільнив?
Ваш неймовірно некомпетентний лідер.
Луффі, ти ж знаєш, хто такі найманці, так?
Знаю. Але не вірю, що вона скривдить нас.
Ага, а її напад на мене був чим? Заздрістю до краси?
Помрій.
Нутро каже, їй можна довіряти. А я завжди його слухаю.
Щось іще хочеш сказати?
На відміну від твоєї недисциплінованої команди, я поважаю твоє рішення. Тож…
і мене звільни.
Не кажи, що ти навіть замислюєшся.
Луффі, довіряти нутру – це добре, але, може, залишимо кілерів зв'язаними,
поки не зрозуміємо, що саме воно підказує?
Або ж просто… забудьмо, що взагалі зустрічались.
О, так-так. Так.
Або ж… може, нас… відпусти… на… той острів ось там.
О! Що?
Це наш перший острів на Великій Смузі!
Це що, кактуси? Гігантські!
Я не впевнений, але там точно є якесь місто.
Дякую, що підкинули, ідіоти.
Бувай, любий.
О ні… Що ж, це теж розв'язання проблеми.
ОСТРІВ КАКТУСІВ
-Вітаю, пірати! -Поглянь, пірати!
Добрий день, пірати!
-Вони ніби дружні. -Ласкаво просимо! Вітаємо в нашому місті!
Гей, пірати! Привіт!
Мені здається, чи… тут усі раді нас бачити?
Це дійсно дуже… незвично.
Привіт.
Що ж, кажуть, на Великій Смузі все інакше.
Може, їм подобаються пірати.
Я сказала незвично, а не протилежно.
Я правильно почув, що ви пірати?
Луффі, поводься стримано.
Так.
Мене звати Монкі Ді Луффі і я стану королем піратів.
О! О!
Чудова новина! Тут, у Віскі-Пік ми обожнюємо піратів.
А! От бачите?!
Ма-ма-ма!
Мене звати… Іґарам, і я мер цього скромного міста. Я щиро вітаю вас
всіх… від імені мешканців.
Вибачте, ви сказали, що любите… піратів?
Ну звичайно! Усім відомо: ніхто не любить розповіді про пригоди так, як жителі
Віскі-Пік. До того ж ми – одна з перших зупинок на Великій Смузі, і зрозуміли,
що гостинно зустрічати піратів – це краще, ніж воювати з ними.
Насправді це логічно.
Сестро, які ж ми благословенні – ще одна піратська команда завітала.
Що ж, сподіваюсь, вони такі ж… веселі, як і Тюльпанові Пірати вчора
ввечері.
Запевняю, ми значно веселіші.
О! Гм.
Е-е, вибачте. А Тюльпанові пірати досі тут?
О, ні-ні-ні-ні. Вони прибули, розважились, і подалися далі,
як у піратів заведено.
А кілерів ви любите?
А чому ти запитуєш?
Бо двоє найманців утекли з нашого корабля й можуть опинитися на острові.
Хлопець у короні і синьокоса дівчина.
І вони прибудуть сюди?
Що ж… Дякую. Дякую, що попередив, не хвилюйся – те, що ми не хочемо
битися з пройдисвітами, не означає, що ми не вміємо.
Е-е, в-вибачте… а як довго тут у вас моревказ перезавантажується?
О, магнітне поле покаже напрямок на найближчий острів рано-вранці.
То, нам треба лишитись на ніч?
Я обіцяю, ця ніч буде веселою точно.
-Гаразд, тоді розважмося. -Я вже там!
Який чудовий збіг. Це дзвін на вечерю. Я запрошую вас скуштувати все найкраще,
що тільки пропонує Віскі-Пік. Але… буде одна умова.
Наполягаю, поділіться з нами історіями ваших мандрів.
О. Це для нас не проблема.
Аж тут раптом… звір роззявляє свою пащеку! Та таку величезну, що
проковтнула б увесь цей острів!
А потім – гам! І ми зникаємо в його череві.
А потім я мав битися з зомбі, щоб урятувати Санджи.
-Все не зовсім так було насправді. -Саме так і було.
Але наш капітан мав геніальну ідею.
Я заспівав пісню, і кит її зрозумів, тож він відкрив пащу й відпустив
мою команду.
Ма-ма-ма!
Мм. Бачу, ти теж любиш музику.
Ще й як! Знаєш… я й досі шукаю музиканта нам в команду.
Так, спокуслива… пропозиція. Проте боюсь, що мої обов'язки тримають мене тут.
Може, повторимо по колу?
Так, чудова ідея. Повторімо.
Любі друзі, ми пройшли довгий шлях від Східного Моря. І хай ми не знаємо,
що чекає нас далі на Великій Смузі… Але ми живі.
Ми разом.
То гайда святкувати!
Так!
-Так! -Пий, пий, пий!
Шкарпетки мокрі.
А солона вода зіпсує мій костюм.
А Пан Вісім нам голови відірве. Він же ненавидить чекати.
А наше "нас проковтнув кит" для нього зовсім не виправдання.
Знайду його негайно.
Я піду з тобою.
Я не дам тобі забрати всі лаври за нашу місію.
Або взяти всю провину.
Не хвилюйся… ми тут не винні. Я скажу, ти мене прикрив.
Справді?
Ну звісно. Ми ж напарники, правда?
До того ж… я упевнена, ті ідіоти-пірати уже тут. Зокрема, той Ророноа Зоро.
Я усе доповім, а ти з ними розберись. І Пан Вісім буде нами задоволений.
Ось, будь ласка.
Мм! То це були лише закуски?
Готова здаватися?
Та я ще навіть і… близько не п'яна.
Так, по тобі точно не скажеш.
Ще одна гра.
Усопп! Усопп! Усопп! Усопп! Усопп! Усопп! Усопп! Усопп!
Так!
Ого, це ж треба… я навіть не грав у дартс ніколи.
Я, мабуть, cупермайстер дартсу!
Повтори.
Ти вже дорослий. Це смачно – скуштуй. Босе, ти там щось засумував.
Один напій – непорядок!
Ну ж бо. Шоти?
А для вас… Головне в приготуванні коктейлю – це баланс. Бо все це… не має
жодного значення, якщо напій несмачний. Але… вам пощастило… бо гармонія – це мій
головний козир.
Я називаю це…
Вау.
-…Найкращий… краєвид… на Великій Смузі. -Мені теж такий!
Совість не мучить дурити черницю?
Ніхто її не дурив. Я перепила її чесно.
Ах, розваги скінчились. Я замалюю острів. Там чудовий краєвид відкривається з тих
кактусових гір.
Що? Що… Туди? Тобі не… варто туди іти.
Чому?
Там небезпечно. Для чого туди іти? Мм.
Ну що ж, тепер я вже точно туди піду.
Я знав, що ти це скажеш.
Мабуть, вони ховають там щось. Сподіваюся, це скарб.
Ні! Це ж гроші зі скриньки для пожертв! Що ж я скажу нашим парафіянам?
О.
Цей хрест нести тобі, сестро.
Поглянь на нас! Ми зібрали крутезну команду, дістались до Великої Смуги…
і тепер ми на крок ближче до наших мрій.
Що не так?
Голодний?
Мігок.
Дракул.
Мені ще дуже далеко до його рівня.
В цьому й уся суть подорожі. Ти побореш так багато суперників, що в час
зустрічі з ним, ти будеш готовий.
Відчуваю це нутром.
Тим самим нутром, яке підказало ту кілерку відпустити?
Гей, а, може, я й не помилився.
Гм.
І що воно каже?
Це воно десерт вимагає.
Здається, я бачив пекарню на в'їзді до міста.
Бум!
То ви, прекрасні леді, – сестри, так?
-Близнючки. -Близнючки.
Чудово. І… що мені приготувати для вас? Пустельне дайкірі? Східноморський свізл,
можливо?
Міцні напої без…
Зайвого.
Гадаю, це можна влаштувати.
О, ні. Ми не п'ємо ці помиї.
Найкращі пляшки у лаунжі нагорі.
О, невже?
Ти, здається, маєш… витончений смак?
Так і є. Це про мене.
Тоді, можливо, ти захочеш…
Скуштувати?
З превеликим задоволенням.
Бери друга.
Ми щойно познайомились, а ніби вже свої!
-О! -Я миттю.
Ти йдеш зі мною.
Та ні, мені й тут добре.
Усоппе, коли дві чарівні жінки хочуть тебе пригостити, то ти куштуєш.
Так, я… я дуже ввічливий.
Мм.
Як…
Мм. Мм! Мм! Так. Мм-гм. Яблучний – мій улюблений. Мм. Проте… ревеневий…
Гам.
Мм. Мм! Так. Так. Ревеневий.
Хоча… Мм.
Я надаю перевагу ожино-малиновому… – баланс солодкого й кислого.
Ам… Я-я неодмінно заплачу за все це.
О, ні, прошу. Не варто. Немає потреби.
Вау! Ви такі привітні до піратів.
Не брехатиму – це частково в інтересах міста.
Все ж, в містах убивають піратів, тож… дякую, що не робите цього.
Але з прикрістю зазначу, що далеко не всі на Великій Смузі поділяють наші погляди.
О ні, особливо для пірата з такою винагородою, як твоя.
Ти знаєш про винагороду?
Авжеж. Як перші на Великій Смузі, ми
-знаємо все, що відбувається на морях. -Клас.
Якщо дозволиш, спитаю – як пірат в такому юному віці здобув аж таку ціну
за голову?
Ми… спочатку дозорчого здолали. Потім одного дуже лихого дворецького. І
рибопокидька, що одне село тримав у заручниках.
То ви людей… рятуєте.
Справді?
Якщо дозволиш, дам одну пораду: не варто довіряти.
Велика Смуга – небезпечне місце.
Гм. Нутро не лише для десертів. Каже, можна довіряти. Тобі.
Я знаю, ти хороша людина. І та найманка також.
Панна Середа.
Так. Це її ім'я.
Я попереджав тебе. Не варто довіряти.
ПАН 8
Запаморочливий танець.
Я вже почав хвилюватися.
Наша місія успішна.
Тюльпанові пірати.
Ти не мала цього побачити.
Я мала б знати, ця гостинність – брехня. Ви не любите піратів. А вбиваєте їх.
Ми даємо їм бути тими, ким вони є.
П'яними, розпусними пройдисвітами.
А потім ми користуємося цим.
Привіт.
Але ми не зовсім безсердечні.
Ми завжди влаштовуємо їм… гідний похорон… коли все завершено.
Не хвилюйся, дівчинко.
Ми й про тебе подбаємо.
Ви хоч би спочатку випивкою пригостили.
Зоро, це місце насправді… пастка.
Так, я здогадався.
Я думала, ти п'яний.
-Вони теж. -А де інші? Треба забиратися.
Луффі пішов до пекарні. Усопп з кухарем досі всередині.
Гаразд. Знайди їх, а я – Луффі. Зустрінемось на "Меррі".
Обережно там.
Постараюсь.
Щоб мене взяти двох явно замало.
Як ефектно. Дуже шкода, бо ти досі так і не зрозумів, що…
Я бачу, тут всі з "Бароко". А це місто – обман, щоб споїти й убити піратів.
І здобич їхню беремо.
На сценічне вбрання?
Для "Бароко" все!
Так.
Чоловік, що перед вами, вбив нашого незабутнього Пана Сім. Чиста
випадковість, без сумніву.
Проте я маю… достовірну інформацію: того, хто знищить Ророноа Зоро, миттєво
підвищать аж до передового агента!
Нас ціла сотня… а ти тут один-єдиний.
Я ставлю на нас.
Саме нагода випробувати нові мечі.
Зараз!
Гм.
Гарний меч.
Прошу! Я служителька віри.
Забагато черниць у фейковому місті.
Сподіваюсь, ти сили притримав. Агентів сто, а за моїми підрахунками
ти прибрав лише сорок.
Ти не перевершиш нас із Йору, поки не навчишся битися новими мечами. Я зламаю
їх, як це вже було.
Сорок чотири.
П'ятдесят.
Шістдесят три.
Дарма ви повернулися. Треба було одразу йти до батька.
Ми з тобою почали це разом, і разом завершимо.
Треба якось вибратися з острова.
У піратів є корабель, а Пан Дев'ять їх відволікатиме.
Ви хочете вкрасти їхній корабель?
У нас немає вибору. Головне – дістатися додому.
Ти.
Я думав, ти хороша людина, а ти заодно з нею. А ти! Я думав, що й ти хороша.
Та вам не украсти наш корабель!
На це немає часу!
Ходіть, ходіть, ходіть.
Гей! Поверніться!
Хтось мав збити ту корону з тебе. Здається, цей хтось – я.
То чого ви чекаєте? Вбийте його!
Сімдесят два.
Зоро!
Ти по нас?
Сімдесят сім.
У-у!
Сімдесят вісім.
Готуйте корабель. Зустрінемось на борту.
Гей, мохоголовий! Ти не звільниш нас?
Ти ж з ножем на ти.
-Я тримаю його! Тримаю! Спокійно! -Дай мені! Краще я!
Та не заважай же…
Вісімдесят п'ять.
Чого ви чекаєте? Запрошення треба?
Дев'яносто два.
-Намі! -Луффі?
Вони обоє з "Бароко".
Всі мешканці міста з "Бароко".
Усе значно складніше, ніж ви можете уявити.
Твій друг у напудреній перуці заманив нас у пастку.
І ви хочете вкрасти "Меррі". Вони хочуть украсти "Меррі".
Дуже шкода, що так вийшло. Але ми робимо те, що мусимо.
Я…
Поглянь-но, хто в нас тут, Пане П'ять.
Кілька живих мерців, Панно Валентина.
ПАННА ВАЛЕНТИНА
ПАН 5
Якщо Пан Нуль прислав вас, скажіть йому, ми впораємось.
О, крихітко. Пан Нуль прислав нас, але ми не підмога.
Ти думала, ми не дізнаємось, хто ти насправді?
Гей, я не приховую, що я пірат.
Дехто тут пхає свого носа в таємниці нашої організації.
Луффі, я не думаю, що вони по нас.
Бомб-Бомб Плід!
Шмарката… гармата!
Тікайте!
У нього шмарклі–бомби?
Куди поділася та друга?
Із силою Кіло-Кіло Панна Валентинина змінює вагу. А отже це…
О, чорт.
-Ходіть ходіть, ходіть, швиденько, сюди. -Вперед!
Коли тікають, веселіше.
Здавайся вже.
Ти переміг купку нікчем.
А зараз… ти зійдешся з елітною охороною.
В атаку!
Час зняти корону.
Час для покаяння.
ПАННА ПОНЕДІЛОК
Прийом… ланці з бити!
Виходьте. Ми хочемо спокійно поговорити.
Обіцяємо, – майже не… болітиме.
-Луффі! -Що?
Ні.
Яка прикрість, Панно Валентина. Пан Нуль бачив у ній потенціал. Та, здається,
вона не була однією з нас.
Правда, Панно Середа?
Чи нам звертатись… "Ваша Величносте?"
Хутко!
Чуєш? Там унизу агенти-офіцери. Їхній ранг ще вищий, ніж у мене. А це
значить, що твої друзі вже напевно… мертві.
Команда цілковитих невдах. Навіть перший острів на Великій Смузі не здолали.
Дев'яносто вісім. Дев'яносто дев'ять.
Сотня.
Не надто пишайся собою.
Це початок.
Розминка.
Усе гаразд, Луффі?
Де вони?
Ідіть на берег.
З тими двома там – це самогубство.
Саме час тобі пояснити все, Ваша Величносте.
Іґарам і я були під прикриттям у "Бароко", щоб викрити їх. Тому вони
й полюють на нас.
І чому ми маємо вірити в цю історію?
Та не має значення, чи ви вірите. Якщо не виберемося – усім кінець.
О.
-Що таке? -Ні, нічого.
О, ні.
Слухайте. Я… не дійду до корабля. Але ви
-мусите. -Мм-мм.
Ні… Ми пройшли надто багато. Усе не може так скінчитись.
Я – Іґарам. Капітан королівської гвардії Алабасти. Ти мусиш мою принцесу
врятувати. Майбутнє країни залежить від цього.
Я даю тобі слово.
Луффі, нащо обіцяти це? Ми навіть не знаємо, в яку небезпеку вони
втягнуті.
Один мільярд беррі.
-Що? -Плата за порятунок принцеси, шефе.
Знову вона торгується.
-Зоро. -Що тут за чортівня?
Потім розкажемо. Є робота. Треба витягти її звідси.
Не втягуй мене в чергову… схему для заробітку.
Я затримаю їх, поки ви… не доберетеся до корабля й не відпливете.
Ми допоможемо.
Ні, ні, ні. Її безпека – це пріоритет. Єдиний спосіб це забезпечити
– це забрати її, сісти на корабель і зникнути негайно.
Я не впораюсь без тебе.
Дурниці. Послухайте: лише ви здатні врятувати наше королівство. Зараз я їх
затримаю, а ви тікаєте.
-Запам'ятав? -Не хвилюйся.
Ми захистимо її.
А тепер ідіть!
Можете здатися, якщо хочете.
Нічого не зміниться. Ви всі помрете тут – у фальшивому місті.
Ти знаєш правила "Бароко". Жоден зрадник не виживає.
Що з краваткою, Пане Вісім? Гадаєш, час чепуритись?
Мабуть, до похорону готується.
Не зовсім.
Ма-ма-ма!
Ма!
Де це всі?
Ходімо. Треба знайти їх.
Ну нарешті! Що в біса відбувається?
Відчалюй, зараз!
Е-е, а вона що тут робить?
Поясню потім. Тікаємо.
Привіт.
Оце й усе?
Досить бавитися. Час покінчити з цим блазнем.
Тримайся.
Ми з тобою.
САЛУН
Гидко.
І принизливо.
Сотню агентів втратили. Суцільний бедлам.
Поглянь сюди.
Один таки вижив.
Вау… добряче тобі зад надерли.
Та, кого ти знав як Панну Середа, – шпигунка і зрадниця. Виявилося,
що вона – зникла принцеса Алабасти. Ти допоможеш… розшукати її.
І так… ти помстишся.
І чого це я маю Вам щось казати?
Тому що весь гнів "Бароко"… от-от впаде на її чарівну голівку.
Не допоможеш – те саме спіткає й тебе.
Вона, може, і зрадниця, проте вона досі моя напарниця. І я ніколи не
зраджу її.
О.
Мені дійсно важко уявити щось божевільніше.
Гм.
Оскільки ти трохи… милий, даю останній шанс. І ще, якщо не заговориш,
я своїм надзвичайно стильним черевичком… заїду по твоїй самовдоволеній пиці.
І можеш бути певен – я смакуватиму кожну секунду цього.
Ну, то що скажеш?
Скажу… що, Пан Нуль послав вас зупинити мою напарницю, але вона втекла.
Це свідчить, що ви налажали.
А як нам усім добре відомо, Пан Нуль провалів не прощає. Я впевнений, він шле
по вас Невдачливих уже цієї миті.
Можете вбити мене, якщо хочете. Та ви обоє… уже мертві.
Бувай, люба моя.
Бувай.
Та я думав, між нами було щось справжнє, поки вона ніж не витягла.
Гадаю, я більше ніколи за тобою нікуди не піду.
Кажи що завгодно, але я її точно зацікавив.
Так, як жертва.
Ну, потренувався?
Ще й як.
А ти зрозумів, що тобі підказувало нутро?
Що їй потрібна поміч.
Я не підведу тебе.
Мене звати Нефертарі Віві, я принцеса Алабасти.
"Бароко" розпалює ворожнечу між моїм батьком і підданими, і моя країна вже
на межі громадянської війни. Яка мета? Я не знаю.
Іґарам і я… дізнались одну річ, що може зупинити "Бароко" і їхні плани
і урятувати моє королівство. Та викрити їхнього ватажка – Пана Нуля.
Я маю передати це все моєму батькові, королю, негайно.
Знову дивна погода?
Ні. Це…
Нічогенький у вас корабель.