Я вражена – вам вдалося втекти.
-Панна Кожна Неділя. -Що за кожна неділя?
З "Бароко". Друга в ієрархії. Безжальна.
Не розмахуйте цим біля мене. Будуть наслідки.
У цьому немає потреби. Якби я хотіла вас убити, ви б уже були мертві.
Рада зустрічі, Панно Середо. Чи радше принцеса Віві? Як шкода, що Пан
Вісім уже не з нами.
Навіть не смій згадувати Іґарама!
Не піддавайтесь емоціям.
Отже, ти – капітан Піратів Бриля. Монкі Ді Луффі.
Гей! Поверни мого бриля!
Вам не пощастило – ваш моревказ веде вас на острів Малий Сад. Тамтешні небезпеки
призведуть до вашої загибелі.
Ми впораємося з викликами Великої Смуги. І поверни мого бриля!
Я маю пропозицію.
-Вічний моревказ? -Що це?
-Вічний моревказ особливий тим, що завжди -Та не знаю…
вказує на конкретний острів. З його допомогою ви зможете допливти до
будь-якого далекого місця, оминувши всі смертельні пастки – і Малого Саду, і моєї
організації.
Якщо одразу вирушите туди, вас ніхто не знайде. І гарантую, ви будете
-в безпеці. -Клас! Я згоден.
То ти попливеш з нами?
-Вгамуй свої гормони. Вона – ворог. -Звучить, як пастка.
То що скажеш? Я пропоную лише раз.
Луффі, ні!
Не тобі нам вказувати, куди плисти.
Як трагічно.
Узявши втікачку-принцесу на борт, ти зробив кожного з вас мішенню.
Ти вважаєш себе непереможним… Монкі Ді Луффі, але твої друзі… не зроблені
з гуми.
Удачі.
Що тут трапилося?
Нас ушанувала своєю появою… загадкова красуня.
Ви не розумієте. Панна Кожна Неділя знає, де ми, а значить незабаром агенти
"Бароко" знайдуть нас. Вони не спиняться, доки не вб'ють усіх.
Може… ми трохи поквапились, відкинувши ідею сховатися?
-Я ховатись не хочу. -Це круто. Та що, як я за.
Ні.
Чому лише він сприймає загрозу серйозно?
"Бароко" не лякає нас.
Так, Зоро щойно вбив сотню агентів.
Офіцери- агенти, як от Пан П'ять і Панна Валентина, значно небезпечніші.
Вони мають сили диявольських плодів.
Та не хвилюйся. Я захищу тебе.
-Дівчині не бреши. -Я дівчат не обманюю.
Луффі, я завжди буду вдячна за порятунок у Віскі-Пік.
Я ж пообіцяв.
І дотримав його. Але я не лишусь і не дозволю їм прийти по вас. Після Малого
Саду, я сама знайду шлях до Алабасти.
Саме заради цього ми вирушили на Велику Смугу! Я не бачив нічого подібного!
Чому острів назвали Малим Садом? На вигляд він зовсім не малий.
Я не знаю, але мені цікаво його дослідити. Цього острова не було на
жодній мапі, яку я бачила. А оскільки він не позначений, то… напевно,
безлюдний.
Може, була причина.
Якщо він безлюдний, то тут немає й човна.
І ти застрягла з нами.
А поки що – гайда до пригод! Я вже голодний!
Добре, що наші піратські ланчі готові і можна спокійно вирушати.
Крутяк!
Привіт, Малий Саде! Ми готові побачити, що ти для нас приготував!
Цей острів чує мене!
Звучить, як звір.
Звучить, як вечеря! Мм! Вполюю щось смачненьке.
Як? Заб'єш копняками?
Думаєш, зможеш краще?
Ніж ти? Легко.
Тоді побиймося об заклад. Хто вполює вечерю – виграв.
Згода.
Ходімо, народ!
Віві… ти з нами?
Вперед!
Нам треба триматися разом!
Тільки не розповзайтесь по джунглях.
-Сюди! -Луффі!
Ми що… розділяємось?
Упевнені, що це гарна ідея?
О-о!
Я бачила такі рослини в книжках, але… вони вважаються вимерлими.
Ця от пахне непогано.
Вона голодна.
Тварина, яку ми чули… пішла сюди.
-Ні, точно туди. -Сумніваєшся в моїх здібностях?
Яких у тебе немає?
-Нам туди. -Нам туди.
Не хвилюйся. Знайдемо спосіб дістатись Алабасти на наступному острові.
Коли Луффі відмовив Панні Кожна Неділя, він наразив вас на небезпеку. І ви…
спокійно погодились? Чому?
Я знаю, яким Луффі здається. Але насправді… він має… таку… Та я навіть не
знаю, як це сказати. Але… коли побачиш, зрозумієш.
-Ау! -Мм! Ви маєте скуштувати це.
Ти що, хочеш нас прикінчити? Злізай звідти і припини дурня клеїти!
Де Усопп?
Він, мабуть, повернувся. Я знайду його. А ти… за ним наглядай.
Цікаво, що там!
Народ, за мною!
Мм! А ти колись щось подібне бачила?
Ти про папороть? Так. Хоча тут вона значно більша.
А такі? Їх ти коли-небудь бачила?
Так, Луффі. Я бачила ягоди… А вони точно їстівні?
Мм.
Ого. А як щодо цього?
Тобі коли-небудь траплялось… таке?
Ні, Луффі. Я точно не бачила нічого подібного.
Це доісторичний острів.
Навігація між островами Великої Смуги така складна, що я упевнена –
це місце лишалося недоторканим тисячі років.
Ще з часів самих дино…
Я хочу кататися!
Чому ти вирішив, що він пішов сюди?
Я знаю, що роблю. Він точно десь тут.
Визнай, що заблукав. Ти хоч знаєш, кого ми шукаємо?
Ну, якщо судити з цих слідів, у цієї тварюки доволі великі кігті.
Курячий суп на вечерю?
Ти точно заблукав.
Ти коли-небудь замовкнеш, Мохоголовий?!
Ми полюємо, чи в багні копирсаємось?
Полювання – це терпіння.
Не треба вчити того, хто на піратів… полює. Забувся?
Пірати й тварини поводяться по-різному. Майже завжди.
Якщо хочу вбити – іду і вбиваю.
Ну так, витонченість – явно не твоя риса.
Та невже? І де була твоя витонченість у Віскі-Пік?
-Я нас з Усоппом майже визволив. -Звісно. Краще печи булочки.
Випікання й тушкуання – це зовсім різні кулінарні дисципліни і техніки.
-Це не курка. -Однозначно не курка.
Вже повернулася? А що сталося?
Усоппе… що це ти робиш?
Я полірую бильця.
Не знала, що їх треба полірувати.
Так. Що ж… Зробив.
Слухай, я знаю, ти наляканий.
Це не страх. Це алергія. На потенційно небезпечні острови.
Хіба ми не вийшли в море заради таких пригод?
Ну, так. Але та "Бароко"- краля… знала щось недобре про цей острів. Ти ж
чула: "Удачі".
Вона просто хотіла злякати нас! Лише озирнися – коли ще ми побачимо щось
настільки прекрасне?
Ти говориш, як Луффі.
Ходімо.
Що це?
Я не знаю. Та воно не вб'є мене, якщо я здох.
У вас є трохи елю?
Елю?
Знаєте, що я люблю після випивки?
Ланч.
Ні, ні, ні, ні, не чіпай мене!
Ву-у!
Луффі! Тобі краще злізти звідти! Він, може, й здається миролюбним,
але це все ж… це динозавр!
Злізти? Ні, нізащо! Мені видно увесь острів звідси! Лізь, побачиш!
Я точно проти!
Луффі! Що це ти робиш?
О!
Усе гаразд. Тримаю.
Непоганий краєвид, так?
Як ти можеш радіти? "Бароко" полюють на усіх нас, а… ти катаєшся собі на
динозаврі!
На кому їздять в Алаб'ятті?
У Алабасті… – на качках. Мого вірного друга-качура вдома звати Кару.
Ого! Качур! Я таких великих качок не зустрічав. Ну, хоча… я не зустрічав
і принцес досі. Ти живеш у замку?
Я живу у палаці у нашій столиці Алубарні. Там є… таємні ходи і… найпрекрасніший
сад на даху у світі.
Ти їси делікатеси?
Палацовий кухар зготує, що тільки хочеш, у будь-який час.
О! І морозиво подають о третій ночі?
Ні, я ж не дитя.
О, ти вибач. Я дуже хочу додому.
Поїдеш.
Відчуваєш?
Що саме?
Їжа. Динозавре, туди!
Гаразд. Отже, на острові є динозаври.
На одного менше.
У-у! Тут м'яса на ціле село! Динозавра я ще не готував.
А я їх ще не вбивав. Великий день для обох.
Ха! Ти? Нікого ти не вбивав, ясно? Я убив динозавра.
Ти вбив Тиранозавра Рекса… копняком?
Ти ж сам бачив, як я зробив це.
Поглянь. Це від мого меча – від справжної зброї – я порізав його. Бачиш?
Свіжа рана? Можливо, гаразд? Але тут… прийшовся мій удар ногою. Саме він
звіра і завалив.
Ти чуєш?
Що, звук моєї перемоги? Так, як же зрадіє Намі, коли я подам їй тартар
з тиранозавра.
Хто тут?
Ми вже близько.
Звідки ти знаєш?
Мій ніс не помиляється.
Це найпрекрасніша річ, яку я коли-небудь бачив.
Е-е… Луффі? Гадаю… ця… їжа… належить декому.
Хто зазіхнув на мої харчі?
Люди тут, на Малому Саду, довго не живуть.
Так. Бо їх з'їдають гіганти.
О, як же я зголоднів.
Намі, я не хочу в рагу!
Ми тут не для того, щоб загинути в печері. Нам просто потрібно вибратись…
Здається, він якийсь воїн.
Чи м'ясник.
Слухай, я спробую знайти спосіб вибратися звідси, а ти… розкажи йому про знаного
капітана Усоппа і його подвиги. Гаразд? Але тягни час.
Гаразд. Добре. Так. Я ж воїн. І він воїн.
Я воїн. Це те саме. Те саме. Ми однакові.
У тебе тут цілий арсенал!
Вибач, що ти кажеш?
Я кажу: "Яка неймовірна сокира в тебе".
Я мав справу… з піками, списами, молотами. Та… бойова сокира – моя
улюблена зброя.
Яка… пречудова.
А тебе… цікавить зброя?
О, так. Якось я розмахував п'ятитонним молотом у битві з кротом-монстром.
Розкажи мені, як же ти здолав того звіра?
Ну, я…
Ну, створіння злякалося, звісно, тож утекло під землю. Та це не спинило
капітана Усоппа!
Я зарився в землю, поки не впіймав звіра. "Сюди!" Бум! А коли все стихло…
жодної споруди не вціліло.
Так я і отримав прізвисько… Володар Руйнування!
Володар Руйнування.
Ти, мабуть, дуже хоробрий.
І твердий. Як і мої м'язи. Кістлявий. Геть не смачний, до речі.
У воїна з такою силою… і апетит мусить бути такий же потужний.
Рагу?
Чекай… Ти… не будеш їсти нас?
Невже ви подумали, що я хочу вас з'їсти?
Так, абсолютно.
На це скидалося.
Я не їм людей! Єдине, за чим я зголоднів – це… за розмовами. Тому то
я й хотів вас на обід!
Хотів… вас на обід. Тепер почув. Перепрошую. Дозвольте мені
представитись. Я – Броґі, Червоний Огр! Ельбафу найкращий воїн!
Я Намі!
Я…
Капітан Усопп, Володар Руйнування!
Так.
Дуже радий знайомству.
Поквапся!
Могла б і помогти.
Що таке?
Відчуття, ніби… хтось спостерігає за нами.
Припини. Не впадай в параною. Нікого немає, крім… принцеси і
цих клятих Брилів. Треба вбити їх до того, як…
Пан Нуль дізнається про провал і пришле когось убити нас?
Раз. Два. Бум.
Ненавиджу місії у тропіках. Сонце вбиває мою порцелянову шкіру.
І не кажи. З мене піт тече.
То, може, зніми цей свій плащ.
Нізащо. Фірмовий лук.
Чорт.
Прислав психа.
Ну й ну. А ви, бачу, в халепі.
ПАН 3
Не варто було їхати, Пане Три. Це наша робота.
Уже ні. Пана Нуля неабияк розлютило те, що ви дозволили принцесі втекти з
Віскі Пік, і… зараз ціла піратська команда у нашому списку.
-У нас є план. -Прошу. Досить говорити.
Я перебрав на себе ваше завдання. А моя напарниця уже в джунглях виконує наш
план.
А от ви двоє… Чому б трохи не розважитись… і не лишити ваші понівечені
тіла на пляжі, а Невдачливі хай добивають. Я не думаю, що Пан Нуль
буде проти.
Не радимо.
Або ж… пірати якимось дивом пристали… до надокучливо дружніх велетнів,
які можуть мій план… ускладнити.
Поможіть… позбутися велетнів – і… я порекомендую Пану Нулю не вбивати вас.
Принаймні не за це.
Це неймовірно!
-Хочеш скуштувати мій? -Мм.
Гей! Я сказав "скуштувати".
Дуже мало, але… дуже смачно. Навіть не знаю, що це було.
Яловичина по-бургундськи. Фірмова страва нашого кухаря.
Компліменти вашому шефу.
Чекай. Ти що, пірат?
Авжеж. Капітан піратів-воїнів велетнів.
Ми обидва любимо м'ясо й обидва капітани піратів?! Оце так збіг!
Я Монкі Ді Луффі, і я буду королем піратів.
Я не знав, що в піратів є король. Але, знаєш, я на цьому острові вже
дуже давно. Я – Доррі. Синій Огр. Ельбафу найкращий воїн.
А це Віві. Вона – принцеса.
-Луффі. -Ваша Величносте, мені вклонитись?
Ні! Ні-ні-ні! І… прошу, просто Віві.
Щиро радий знайомству, Просто Віві.
Вона їде додому рятувати королівство.
Я намагаюсь. Але… я не знаю, чи встигну вчасно… і… без Іґарама.
Хто це Іґарам?
Мій друг. Він загинув, захищаючи мене.
Виходить, твій друг – герой. Він помер з честю.
Неважливо, як він загинув. Його нема, і я не змогла це зупинити.
У нас, в Ельбафі, є традиція: коли воїн гине, ми кладемо його тіло на багаття й
спалюємо, щоб душа змогла злетіти в небо. Можливо, ти теж захочеш так вшанувати
свого друга.
Я навіть його тіла не маю.
Гей. А як же це?
Іґараме, твоя незламна відданість Батьківщині ніколи не буде забута. Але
найцінніше – ти був моєю опорою.
Ти завжди вірив у мене, навіть коли я в собі сумнівалась. Ти був ніби другим
батьком для мене ще з самого дитинства.
А коли я була далеко від свого дому, далеко від свого батька – ти… був моїм
домом.
Тож я дякую. Не тільки за твоє служіння. А за твою любов і твій захист.
Я завдячую тобі… життям.
Людина честі.
Вибач. Це… так прекрасно.
Рагу дуже смачне, Броґі.
Дякую. Якби ж то я міг вам семлу запропонувати на десерт.
Що за семла?
О! Це пряна солодка булка з Ельбафу. Ми їли їх повними мисками… перед святом
зимового сонцестояння, яке вшановує бога сонця. Якось… я з'їв цілий стіл
таких булок!
Він нагадує мені декого.
Всі мешканці Ельбафу велетні, як ти?
Ми… собі… здаємось цілком нормальними. Та… коли я вперше вирушив у море, то був
здивований, що, виявляється, всі навколо такі дрібні.
А який Ельбаф?
О, це прекрасний острів, де круті гори і височезне дерево посередині.
І відважні воїни, знані за їхню силу й честь.
Здається, це щось класне.
Звісно. Авжеж. Навіть по смерті наші воїни живуть в історіях про їхні
подвиги, таких, як твої, капітане Усоппе. А… героїчна загибель у бою – це
найвеличніше свідчення відваги.
Як не боятись… смерті під час битви?
Що це було?
О, це лише вулкан.
Вулкан? Ми в небезпеці?
О, ні-ні, зовсім ні. Що ж, час іти битись на смерть.
У Ельбафі, якщо у двобої ніхто не здається, вирок… виносять боги.
І той, кого вони вважають переможцем, отримає життя і їхній захист.
На острові є ще один велетень, з яким у нас дуже давній конфлікт.
І щодня, коли вулкан вивергається, ми ведемо смертельний двобій.
Сімдесят три тисячі чотириста шістдесят шість битв.
Кожного дня ці двобої закінчуються нічиєю.
Оце так суперечка!
Ми з Доррі б'ємося уже понад сто років!
Понад сто років? А скільки вам років?
Ми, велетні, живемо триста років.
Ви воюєте ціле століття? Через що?
Якщо чесно, я уже й не згадаю!
Ти навіть не пам'ятаєш? Скільки ж треба ненависті, щоб воювати
ціле століття без жодної причини?
Річ не в ненависті! Це справа честі і переконання!
Маєш рацію, капітане Усоппе. Ми можемо не пам'ятати, через що б'ємося,
але мусить бути переможець. У Ельбафі честь здобувають як перемогою, так і
загибеллю у бою.
Ходімо!
Усоппе! Ти справді хочеш побачити, як два
-велетні б'ються на смерть? Це ж -Так.
Бездумно й небезпечно.
Хіба ми вийшли в море не заради таких пригод? Саме так! Саме так!
Ось ти де. Що це ти в біса робиш?
Тренуюсь. Цей гранат – підступний ворог.
Поки ти тут кришиш фруктовий салат, я… розібрав тушу ті-рекса самотужки.
Стегнова кістка ледь не зламала мій ніж для обвалювання!
Обвалювання?
Ти поводишся, як п'ятирічний. Що з тобою таке?
Я не знаю. Я не можу припинити сміятись.
Ясно. Гаразд, тоді я занесу на "Меррі" м'ясо, яке вполював сам. А ти
лишайся тут і далі поводься як бовдур.
Ні, чекай!
Роби, що хочеш.
Обвалювання.
Битва гігантів! Невже ми справді це побачимо?
Невже.
Це буде епічно! У-у!
Ха.
Що?
Ось чому острів назвали Малим Садом, бо для них він маленький.
Щасти в поєдинку!
Не удача потрібна, малий друже. А прихильність богів.
Намі! Усоппе!
А! Інша дрібнота! Привіт!
Привіт, інший велетню!
А що ви тут робите?
І ми знайшли велета! Це місце чудове!
Я щойно казав це Намі.
Так! Велетні! Велетні!
-Доррі! -Броґі!
Вони не ненавидять один одного. Вони друзі.
Намі, ти маєш здоровий глузд. Невже ми справді дамо велетням убити один одного?
Та якось воно обійдеться.
Усе готово?
Так. Розважимось.
Сьогодні… ми стоїмо на порозі великої слави, де відвага зустрічається
з фатумом. Хай цей ель запалить вогонь у наших серцях, коли ми кинемось у
вир цієї битви! Скаль!
Цей камінь м'який.
За честь, яку… ми боронимо. За славу, якої прагнемо. За братерство справжніх
воїнів. Хай бог сонця Ніка вдоволено споглядає наш бій і дарує нам місце
у великій залі героїв.
-Скаль! -Скаль!
РОЗШУКУЄТЬСЯ: ЖИВИЙ АБО МЕРТВИЙ – ДОРРІ РОЗШУКУЄТЬСЯ: ЖИВИЙ АБО МЕРТВИЙ – БРОҐІ
Так! Бум, бум!
Вперед, Броґі!
Вперед, Доррі! Ти – найкращий воїн у Ельбафі! Гей!
Ти – найкращий воїн у Ельбафі! Гей!
О, ні! Доррі, Доррі, Доррі!
Вперед! Ось так! Зроби з нього рагу!
Яка сила!
Так, Доррі, вперед!
Покажи йому, Броґі!
Доррі! Доррі! Так!
Це легендарно! А я хотів на кораблі лишитись.
Так.
Вони мене… надихають. Я хочу бути, як вони.
Хочеш бути велетнем?
Ні. Але саме таким має бути "хоробрий воїн моря". Я хочу жити… гордо
й без страху, як Броґі й Доррі. Якщо в Ельбафі повно таких воїнів, як ці двоє,
я колись туди відправлюся.
Я теж. Обіцяю, ми будемо там… Разом.
Ву-у!
Та хмарка схожа… на кота.
Намі? Як ти почуваєшся?
Як би кота погладити?
Жоден з них не здається! Не дивно, що це триває так довго!
-Воу! Воу! Воу! Воу! Воу-воу-воу! -У-у-у-у-у!
Так!
Чому не працює?
Не поспішай. Гармата з вушної сірки… активується, щойно цілком розчиниться.
-Я кинув сірку у пиво. О, гаразд, -Та ясно.
Ти в курсі.
Бум.
Щось не так із Броґі.
Дивіться! З його кухля йде дим!
Це ж Доррі дав йому те пиво.
Не хочу казати, але… може, Доррі йому щось підсипав.
Що? Нізащо. Броґі й Доррі воюють з честю. Вони б не труїли один одного.
Саме так. Ніхто на цьому острові такого б не зробив!
Хіба що ми не самі на острові.
"Бароко".
Гей, шмаркатий! Це все ти й твої шмаркаті бомби!
Що? Луффі, стривай!
Стоп! Зупиніться! Це не чесний бій! Щось не так із Броґі!
Броґі. Броґі!
Ні.
А-а-а-а!
Цей гострий меч… я скропив кров'ю… суперника. Столітній бій… сьогодні…
скінчився.
Усе згідно з планом.
Гей, я знаю тебе.
Мене важко забути.
Намі?
Бувай, Усоппе.
Адіос.
Намі! Броґі! Ні. Броґі.
Броґі. Ні.
Такою була воля богів. Броґі загинув шляхетною смертю.
Ні… Ні! Хіба ти не бачив?! Це був не чесний бій! Цей тип з "Бароко"
підклав бомбу в його ель! Вона вибухнула в шлунку!
У ель… який я дав йому?
Я хотів спинити бій. Але Броґі все одно пішов до кінця!
Я й гадки не мав. Як я міг не помітити? Мій дорогий друг загинув. За що?
Не за честь! Даремно!
Чекай! Ті, хто забрали мою подругу Намі, досі тут! Допоможи мені! Я не
впораюсь сам!
Я завжди пам'ятатиму тебе, Броґі. Ельбафу найкращого воїна.
Я не врятував тебе.
Але можу врятувати Намі.
Гей.
А ти хто?
Я чекала на декого, але зараз я зовсім сама.
Я допоможу.
Кого ти чекаєш?
Луффі! Луффі? Відійди від неї!
ПАННА ЗОЛОТИЙ ТИЖДЕНЬ
Тікай!
А навіщо?
Квач. Тепер ти.
Намі!
Намі! Намі, де ти?!
Намі?
Хто-небудь?
Вітаю, Панно Середа.
Друже мій, твій дім залишиться порожнім навіки.
Сімдесят три тисячі… чотириста шістдесят шість боїв.
І один… Неважливо, як ти загинув. Ти бився, як гордий воїн, і спочинеш…
як воїну личить.
Та спершу… я знайду тих, хто це зробив, і змушу заплатити.
Який розпач. Яке… прекрасне страждання.
Що це таке?
Свічковий віск. Це Віск-Віск Плід наділив мене… даром його… творити і ним
керувати.
Можеш пручатися, але затверділий… цей віск сильніший за сталь.
Чому ти це робиш? Чого ти хочеш?
Це може здатися несправедливим, але повір, є краса у твоїх стражданнях.
Розумієш… я – митець, а ти, мій дорогий приречений велетню, будеш наступним…
твором… майстра.
О, ні.