Ти не розумієш, у якій ми небезпеці?
-Буває. -Що з вами?
Чому ви поводитеся наче…
Намі, покажи ногу.
Кухар пошкодує, що це пропустив.
Ні, я про фарбу, Намі.
Ти мусиш її стерти.
Хай буде.
Ти пам'ятаєш, де ти?
Я все пам'ятаю, але не могла контролювати емоції.
Цей символ — знак небезпечної агентки Пані Золотий Тиждень.
Вона використовує гіпнотичну фарбу,
що, проникаючи в шкіру, змінює емоційний стан жертви.
Буквально малює емоції.
Стерти знак — єдиний спосіб зламати контроль.
Оце ти вляпалася, Намі.
Я б ніколи не дозволив, щоб мене щось контролювало.
Агов, сміхотуне. У тебе фарба на нозі.
-Ні. -Так.
Годі!
Лоскітно.
Досить дуркувати. Надворі агенти Бароко.
У мене в черевику відмичка. Якби хтось…
Ці кайданки з воску.
У них немає замків.
Будемо сподіватися, що хтось із команди нас шукає.
О ні. Усопп.
Коли я бачила його востаннє, він падав зі скелі.
Хоч би був живий.
А Санджи?
Той тип?
Він точно заблукав у джунглях.
-Тоді ми самі. -Ні, не самі.
Ще є Луффі. Він нас врятує.
Вона і його дістала.
Хай де він є, це не той Луффі, якого ви знаєте.
Не сумнівайся в Луффі.
Крім того,
ми ще не мертві.
Це мене і хвилює.
Цей дім, кайданки. Це робота напарника Пані Золотий Тиждень — Пана 3.
Хай що він планує,
ви пожалкуєте, що не померли.
Не стримуй компліментів.
Що скажеш про мій новий витвір?
Гарно кричить.
Авжеж.
Полонені завдали клопоту?
Мечник і штурманка мене не помітили. А принцеса втекла.
Недалеко.
У списку є ще одне ім'я.
Капітан.
-Де він? -На пляжі, у нього пікнік.
Ти мала привести його до мене.
Я хочу його собі.
Овва.
-Ми це обговорювали. -Мені потрібна нова іграшка.
Не треба було ламати старі.
Гаразд. Тоді ти зі мною пограєшся.
Ну як можна відмовити такому личку?
Розважся, а коли закінчиш, приведи його сюди.
Він довершить мій шедевр.
Схоже на торт.
У мене день народження?
Ні, золотце, але свічечки є.
Ми усунули велетнів,
і тепер нам ніхто не зіпсує вечірку.
Луффі!
Я такий радий тебе бачити.
У нас проблема. Бароко схопили Віві, Намі й Зоро.
Вони роблять якусь божевільну катівню.
Моторошне видовище.
Ходімо туди, зробиш свою Гум-Гум штукенцію, і бам —
заберемося з цього острова.
Це я винен.
Ні, це вбивці винні.
Та пані мене попереджала.
Казала: якщо не прийму її пропозицію,
Бароко скривдить моїх друзів.
Це все через мене.
Луффі, що в тебе на лиці?
Ти помреш.
Це не ти говориш.
Слухай. Ми впораємося.
Ти і я.
Капітани Усопп і Луффі.
Як Ясопп і Шанкс.
Будемо йти за мрією і боротися з усіма, хто стане нам на заваді.
Я не впораюся сам,
тому припиняй це. Прошу.
Ходімо, Луффі.
Ти нам потрібен. Ходімо!
Знаю, ситуація кепська,
але ти не здаєшся.
Ти ніколи не здаєшся.
Фа-ла-ла-ла
Я повернуся.
Ла-ла-ла-ла-ла-ла
Вибач, Усоппе.
Фа-ла-ла-ла-ла-ла-ла
Ла-ла, ла-ла
Ла-ла-ла
Я готую пікнік для нової ляльки.
Для тебе.
Думай, Усоппе. На острові четверо вбивць.
Перший план: ти ховаєшся і чекаєш, поки вони заберуться.
Але твої друзі помруть.
Другий план: ти з ними б'єшся.
І тоді ти помреш.
Болісно.
Третій план:
ти знаходиш
когось іншого,
хто б з ними бився.
Санджи.
Санджи!
Намі!
Віві!
Луффі!
Усоппе!
Мохоголовий.
Таке не щодня побачиш.
Твоя правда.
Це гірше за смерть.
Припускаю, вам трьом незручно.
Отже, ти Пан 3.
Що мене видало?
Мабуть, цифра у волоссі.
Ми розсердилися, що не вдалося вбити вас на Віскі-Піку.
Та ми своє надолужимо і вб'ємо вас зараз.
Знаєте, яка проблема деяких моїх колег із Бароко?
Вони такі зосереджені на роботі,
що забувають про… бароко.
Ці, наприклад,
наділені геніальними здібностями диявольських плодів.
І як вони їх використовують?
Як наймані вбивці.
Варвари.
Їхні діяння історія забуде.
Але не мої.
Це катувальна промова?
Намі!
Ти не проти?
Фу, гидота.
Вуаля.
Восковий дощ.
Воскова імла, що вкриває вас, затвердіє,
перетворивши ваші тіла на прекрасні воскові скульптури.
Це велика честь. Ви помираєте заради мистецтва.
Боже мій.
І це твій геніальний план?
Чекати, поки випаде віск?
Я і не очікував, що такі недоумки, як ви, зрозуміють.
Ми наймані вбивці. Вбили — і додому.
Я знаю, що ми вбивці, але я митець.
Я можу їх підірвати. Ти марнуєш наш час.
Віві.
Глянь на Зоро.
-У нього є мечі. -Мій віск заморозить їхні емоції.
Увічнить їхні страждання.
Біль. Відчай.
Повільна смерть —
ось у чому суть.
Дурня.
Називаєш себе митцем?
Я крала роботи з найкращих музеїв Східного Моря,
і твоя робота — лайно.
Моя робота тебе ображає?
Твоя робота — брехня.
Глянь на Зоро.
Він не страждає. Він гигоче.
Вона правду каже.
Не варто було залишати мені мечі.
Я і не мріяв увічнити Ророноа Зоро без них.
Тоді мені ніщо не завадить вивільнитися
і залишити острів із твоєю головою.
Тепер упізнаю.
Якого дідька?
Мій віск міцний, мов сталь.
Ти недостатньо сильний, щоб його розрубати, але пробуй.
Це потішно.
Ось воно.
Ось реакція, якої я чекав.
Ніхто не хотів зі мною гратися,
поки в мене не з'явилася особлива фарба.
Тепер люди роблять те, що я хочу.
Зелений тебе заспокоїть, і ти приймеш власну смерть.
Жовтий змусить сміятися навіть під час найболючіших тортур.
А синій…
Синій зробіть тебе сумним як ніколи.
Але ти вже це знаєш.
Чаю?
Мої друзі
помруть.
Тобі краще без них.
Друзі підводять.
А іграшки — ні.
Коли іграшки набридають, їх можна відкласти в ящик.
Я намагалася пояснити батькам. Вони не розуміли.
Тому я їх теж розмалювала і поклала в ящик.
Вони там так галасували.
Перші кілька днів.
Ти плачеш.
Стає нудно.
Ось так.
Тепер розслабся і забудь про нікчемних друзів.
Як тобі чай?
Я питаю: як тобі чай, лялько?
Я врятую
друзів.
Як тобі чай?
Чай смачний.
Чемна лялька.
Ланцюги, червоне вино, віск зі свічок.
Хтось гарно провів час.
Що в нас тут?
А де моя тека?
Що ж, друзі, ви знову втрапили в халепу,
і, гадаю,
рятувати вас доведеться Санджи.
Паскудний ресторан слухає. Готові зробити замовлення?
Обережно, Пане 3.
Так ти говориш із керівником?
Перепрошую,
Пане 0.
Дозорчим відомо про наші плани.
Навіть зі спотвореними голосами
використовувати Дзень-Дзень Молюсків скоро буде надто ризиковано.
Сподіваюся, я спитаю лише раз.
Принцеса і Пірати Бриля мертві?
Так. Лежать у калюжі власної крові.
Я здивований, Пане 3.
Тобі зазвичай потрібен час.
Я хотів катувати їх довше,
але той зеленоволосий діяв мені на нерви.
Такий набридливий. Ніяк не міг його вгамувати.
Добре, що завдання виконано.
Я послав Невдачливих підтвердити й прибрати безлад.
Вони б уже мали прибути.
Піду їх зустріну.
І маю попередити: Пані П'ятниця давно не їла.
Ще з того прикрого випадку в сиротинці.
Це, мабуть, жарт.
ПАНІ П'ЯТНИЦЯ ПАН 13
Санджи, вони й тебе дістали.
Рятуйте!
Хто-небудь, допоможіть!
Прошу!
Броґі?
Броґі!
Хоробрий воїн Усопп.
Броґі, ти живий!
Здається, меч Доррі недостатньо гострий, щоб дарувати мені швидкий кінець.
Але якщо мені судилося зустрітися з богами,
я радий, що наостанок бачу обличчя друга.
Ніхто не зустрічатиметься з богами.
Ваша дуель була нечесна.
Твій ель отруїли.
Тобі хотіли нашкодити.
Який негідник так учинив?
Ті самі люди, які викрали моїх друзів.
Вони в біді. Їм потрібна допомога.
Більше ні слова.
Ми переможемо ворогів разом.
По-ельбафськи.
З гідністю.
І сталлю.
Вигляд у тебе кепський.
Мабуть, я поквапився з обіцянкою.
Але хай яка небезпека,
я впевнений, що капітан Усопп упорається.
Як у твоїх історіях.
Ті лиходії не вистоять проти Володаря руйнування.
Щодо цього…
Велетенський кріт — це одне,
але агенти Бароко — інше.
Вони дуже могутні,
дуже сильні.
Я розумію.
Тобі страшно.
Мені не страшно.
Хто казав, що страшно? Не я.
Ти малий.
І жилавий.
І життя твоїх друзів у небезпеці.
Логічно, що тобі страшно.
Справжньому воїну має бути страшно.
Страх воїна — це добре.
Це означає, що тобі не байдуже.
Це дає мету.
Я б не довірив життя воїну, який би стверджував, що не боїться.
Ти справді в це віриш?
У печері ти спитав мене,
як зустріти смерть без страху?
Справжня хоробрість — не відсутність страху,
а йти в бій попри страх.
Я не велетень, як ти.
Якщо піду в бій сам,
я помру.
Героїчною смертю,
рятуючи друзів.
Поллі хоче крекера?
Якісь проблеми, Пане 3?
Повисіть на лінії.
Перепрошую.
Твої тваринки здохли.
А Пірати Бриля — ні, я вгадав?
З ким я насправді розмовляю?
Називай мене…
Пан Принц.
Тоді знай, Пане Принце.
Пірати Бриля пошкодують, що взяли принцесу Віві на борт.
А ти пошкодуєш, що відповів на дзвінок.
Привіт, красуне.
-Стає важко рухатися. -І дихати.
Я не можу пробити віск,
але можу перерізати ноги.
Відріжеш собі ноги? Що це за план?
Кращий, ніж померти.
Він це робить.
Як ти битимешся з ними без ніг?
-Якщо страшно дивитися, відвернися. -Це огидно! Припини!
Звільни бодай інших. Бароко потрібна я.
Щойно вони тобі допомогли, то потрапили у список.
Ти їх не врятуєш, і вже пізно рятувати Алабасту.
Він хоче тебе засмутити.
Що ви знаєте про Батьківщину вашої нової подруги?
Тамтешні люди звинувачують у своїх бідах короля.
-Її батька. -Мій батько хоче врятувати країну.
Це Бароко її нищить.
Хай яка причина, наростає бунт.
Невеликий, його легко стримувати. Поки що.
Ти стежила за новинами?
НОВЕ ЛИХО: БЛЯШАНІ ПІРАТИ
«В Алабасті сталися зміни:
тисячі королівських солдатів переходять на бік повстанців».
Тисячі? Це багато.
-Цікаво, що їх змусило? -Чи хто?
Чому ви це робите?
Чого Бароко хоче від Алабасти?
Це таємниця Пана 0.
Але оціни іронію.
В Алабасті от-от вибухне громадянська війна,
а єдина людина, яка могла її зупинити,
незабаром помре тут.
Безпорадна.
І самотня.
Та потвора хоче, щоб ми померли в страху.
Я не дам їм такого задоволення.
Не хвилюйтеся. Луффі прийде.
Ви не здаєтеся?
А ти здасися?
Покинеш королівство?
Не втрачай надії.
Повір. Хай що Пані Золотий Тиждень робить із Луффі,
я гарантую: він бореться.
Червоний змушує сердитися на те, що я скажу.
А така нечемна лялька
заслуговує на покарання.
Зараз Пан 3 убиває твоїх друзів.
Що ти відчуваєш?
Лють!
Досі хочеш їх урятувати?
Це мій улюблений колір.
Ти знаєш, що в спектрі кольорів чорний — це відсутність світла?
На моїй палітрі це відсутність надії.
Тому я називаю його зрадливим чорним.
Він змушує відмовитися від усього, у що віриш.
У тебе є мрія, лялько?
Я знайду Єдиний Скарб
і стану королем піратів!
Уже ні.
Я завжди була самотня.
Це моє прокляття.
Але твоє значно сумніше.
Як у всіх, хто їв диявольський плід.
Море.
Одне занурення —
і твої мрії ніколи не здійсняться.
Іди в океан.
Ось так.
Не озирайся.
А тепер повторюй за мною.
Я ніколи не знайду Єдиний Скарб.
Я ніколи не знайду
Єдиний…
Я ніколи не стану королем піратів.
Я…
ніколи…
не…
стану…
королем…
піра…
Луффі!
Не кажи цього!
Я іду до тебе, друже!
Ти псуєш мені гру!
Тепер ти будеш моє новою лялькою.
Не підходь, Моторошна Панчохо!
Луффі!
Я тут.
Капітан Усопп тебе врятує!
Ось так.
Де решта екіпажу?
Майже готово.
От і все.
Ви догралися.
Хто цей гуморист?
Ми герої.
Я здивований, що тобі вдалося втекти з кольорової пастки моєї напарниці.
Але якщо ти прийшов рятувати друзів,
уже надто пізно.
Вони мертві?
Не зовсім.
Думаю, в легенях повітря вистачить ще на кілька хвилин.
Але в тебе немає стільки часу.
Це ти зробив.
І ти зіпсував дуель велетнів.
Так.
Я мозок операції.
Тоді ти заплатиш.
Час розплати, малята.
Я побуду тут, друже. Покажи йому, Луффі.
Усоппе! Розділимося!
Чекай! Вони помруть!
Ти цього не допустиш!
Його немає в нашому списку. Але ми все одно можемо його вбити.
Ти чув?
Ти помреш.
-А ми навіть не знаємо, хто ти. -Останні слова?
Я пропоную
владнати все як воїни Ельбафа.
Дуеллю.
Вибач, просто
ти проти нас.
Не думаю, що бій буде чесний.
Тому я в захваті.
Гаразд.
-З ким із нас ти хочеш битися? -З нею.
Вона забрала Намі.
І я хочу реваншу.
Згода, дорогенький.
Кортить уже нарешті когось убити.
На Ельбафі дуель починається з жесту взаємної поваги.
Поклін чи потиск руки.
Я краще почну
ось так!
Ти Пані Валентина?
Ти сама придумала собі кодове ім'я? Бо ти не надто мила.
Я
надзвичайно мила!
Допоможи мені!
Двоє проти одного? Це не зовсім дуель.
А твоєму напарнику не поталанило.
Який у нього диявольський плід? Вибухові шмарклі?
Ти чого!
Це огидно.
Ти ніколи не замовкаєш?
Тоді я тебе змушу.
Двадцять кілограмів.
П'ятдесят кілограмів!
Я майже не відчуваю.
Сто кілограмів!
Чому ти усміхаєшся?
Ти зараз помреш.
Героїчною смертю,
рятуючи друзів.
Вал.
Дякую за порятунок.
Хай бій буде чесним. Я беру його.
А ми — її.
Ми все про тебе знаємо, Монкі Ді Луффі.
Бароко завжди вивчає свої цілі.
Щоб знати їхні сили.
А особливо слабкості.
Я вивчав твої.
У тебе гаряча кров.
Ти сліпо рвешся в бій.
Б'єш, не роздумуючи.
Я, на відміну від тебе,
завжди готуюся.
Я ще живий?
З Днем святої Валентини!
-Геть від мого друга. -Нашого друга.
Облиш, Пані Середо.
Ти ніколи не дотягувала до мого рівня.
Ророноа Зоро
в пастці, мов щур.
Приємне видовище.
Аякже. Це твій єдиний шанс на перемогу.
Ти хоч умієш битися без мечів?
А ти вмієш битися, не колупаючись у носі?
Мої кулі-дихалки дуже потужні.
Гум-Гум Шквал Ударів!
Добраніч.
Промазав.
Ти як скалка в дупі.
А, може, в роті?
Спецудар Зірка Табаско!
Гарна паличка. Тільки крихка!
Ой.
Ти хотів померти крутим. А помреш як ховрах!
Це за Іґарама.
Зоро!
Удар Вбивча Зірка.
Доррі?
Як тобі моя скульптура?
Гум-Гум Пістолет!
Віск-Замок.
Це ти зробив з Доррі.
Ти б'єшся негідно!
Зате велетні билися гідно.
Тому вони такі легкі мішені.
Як і ти.
Хочеш кулаками розв'язати кожну проблему.
Я ніколи не здаюся.
Як на мене, ти ніколи не вчишся.
Бачу, ми помилилися.
Тебе надто легко перемогти.
Майже так само легко, як тих бідолашних тупих велетнів.
Ці велетні були моїми друзями.
А ти зганьбив їхню честь.
Віск-Стіна!
Гум-Гум Молот!
Луффі! Ти цілий.
-Ми теж, на диво. -Усопп нас врятував.
-І не сумніваюсь. -Що тут сталося?
Санджи!
Вас не можна залишати самих.
Де ти був?
Не хвилюйся. Я всіх урятував.
Не знаю, чи ти чув, але це було круто.
Дивіться, що я знайшов.
-Вічний моревказ? -Встановлений на Алабасту.
Санджи!
-Ти неймовірний! -Я теж доклався до порятунку.
Чудово. Не треба чекати, поки переналаштується наш моревказ.
Забираймося звідси.
Прошу!
Поки нас ще щось не вбило.
Ми бачили динозаврів.
-Найманців. -Ми нічого не забули?
Так.
Велетні.
Доррі був у восковій пастці, тож я його звільнив.
Ви всі знали, що на острові є велетні?
Мій дорогий друже. Дякувати богам, ти живий.
А я дякую богам, що ти живий.
Але не обіймай так сильно, бо рана відкриється.
Ми раді, що ви обоє живі.
Велетні витривалі.
Відколи ти звільнив мене з воску, я мов новенький.
О так. А його рагу миттю поверне будь-кого з мертвих.
А як же ваша дуель?
Ви ж не…
Сто років без переможця.
Думаю, боги чітко дали зрозуміти.
Я вдячний за те,
що ти мені сказав.
Ні.
Я вдячний тобі.
Тепер у нас є нова історія.
Легенда про хороброго воїна Усоппа.
Так!
А в мене нова мрія.
Колись я відвідаю Ельбаф.
І ти зійдеш там за свого.
Ну, може, трішки виділятимешся.
Принцесо,
маю надію, твоя країна в безпеці.
Дякую, Доррі.
Коли відпливете,
довіртеся нам і пливіть прямо, хай що станеться.
Що? Що станеться?
-Що має статися? -До зустрічі! Не загиньте!
Луффі! Я вже й так завадила твоїй подорожі.
Побачимо корабель — я попрошу їх мене підвезти.
Скористаюся вічним моревказом.
Шкода.
Я вже попросив Намі встановити курс на Алабасту.
Я не можу просити тебе мене відвезти.
І не треба.
Як я й казала…
побачиш — зрозумієш.
Наші друзі напнули вітрила.
Далеко не запливуть із тим монстром у воді.
Принаймні без нашої допомоги.
Я понад сто років бився бойовою сокирою.
А я своїм Террі-мечем.
Але якщо нашим дуелям кінець,
я не знаю кращого способу попрощатися.
Друзі! До нас щось пливе!
Ще один динозавр?
Морський король?
Це велетенський карась!
Ліво стерно!
Ні!
Пливемо прямо.
Як казав Броґі.
Хакоку…
Панування!
Ви це бачили?
Це неймовірно!
-Хай буде з вами удача! -Хай буде з вами удача!
Чудовий удар, друже.
Як і в тебе.
Я раптом пригадав, чому почалася наша дуель.
Точно.
Кожен здолав велетенського Морського короля.
І ми сварилися, котрий більший.
Мій, звісно.
Маячня!
Звір, якого я здолав, був більший!
Ти ставиш під сумнів мою честь?
Твою честь? Твій здоровий глузд!
Тоді вирішимо це раз і назавжди.
-Дуель! -Дуель!
Чорт. Можна було приготувати суші.
-Ти б не зміг. -Я щодня ловлю рибу.
-Не такого розміру. -Не переймайся мною і розміром.
Бовдури.
Ти бачиш, що наробив?
Ми програли битву,
твоя напарниця з'їхала з глузду, а полонені втекли. Знову!
Я ж казала вбити їх, поки була нагода.
Він захоче відповідей.
Я скажу йому правду.
Що це ти винен.
Ти йому нічого не скажеш.
-Найкращий динозавр з усіх! -І багато динозаврів ти їв?
Ні. Але навряд чи вони смакували б краще.
Важко було знайти велику сковорідку.
Ми заслужили смачну вечерю.
Це точно!
Гаразд, народ!
За героя Малого Саду.
За Усоппа.
-За Усоппа! -За Усоппа!
Розкажеш історію?
Не можу.
Я стою сам, а навколо шестеро вбивць.
-Шестеро? -Або восьмеро.
Вони швидко рухалися. Ти бачила, Віві?
Важко було порахувати.
Знаєш, Віві, я сам здолав двох агентів Бароко.
Котрих саме?
Пані П'ятницю і Пана 13.
І які вони?
Ну, вони…
Вони…
Вони небезпечні суперники.
Так. Дякую, Віві.
Я думаю, динозавр вартий десятьох агентів Бароко.
Той, якого я вбив?
-Помрій. -Я зламав йому шию.
-Коли я заколов його в серце. -Неправда.
Вони сваритимуться, поки втомляться.
Або зголодніють. Ти звикнеш.
Якби я зараз зустрів динозавра — бац у пику.
Мабуть, приємно бути частиною команди.
Так, і приємно, що на борту є ще одна дівчина.
Вони хотіли битися зі мною!
Щось я втомилася, піду спати.
-Побачимося вранці. -Добре.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин