Може, в нас галюцинації? Справді… хто зна, якими ліками вона нас лікувала.
Ні. Клянуся, той синьоносий монстр говорить.
Гей! Скажи щось!
Що ти таке?
Скільки тобі років?
Чому не говориш до нас?
Знаєш, я думав, він особливий. Та оскільки він звичайна тварина,
приготуймо з нього рагу.
О, Санджи. Це чудова ідея.
Із цибулею, морквою… і розмарином…
Ти – ведмідь чи людина?
-Гадаю, він єнот чи щось таке. Якби єноти -О!
Говорили.
Хіба дві ноги й капелюх не роблять людиною?
Так, але роги й шерсть… свідчать, що він тварина.
Щось проміжне?
Ні. Еволюційна біологія.
Ого! Вау! Лише поглянь! О, піратський стяг.
Ану поклади! Не торкайся! Чуєш мене? І я не єнот… Я був оленем.
О!
Ти мав рацію. Він говорить.
Це найсмачніша їжа в моєму житті. Що це?
Це лише курячий суп. Класичний лікувальний рецепт.
Залишайся і живи у моєму замку, блондине. Станеш моїм персональним кухарем.
Дякую. Але ні.
Гей, лікарко. А чому той пес…
-Ти про оленя? -Ви про Чоппера?
Я знайшов у скрині той піратський стяг. Він так розлютився.
У хлопця… велика рана на серці. Чоппер усе життя був сам. Не мав ані
сім'ї, ані друзів. Єдиною дорогою йому людиною був найгірший лікар на
острові.
Це було під час полювання на лікарів. Той тиран Вапол захопив усіх лікарів у
Королівстві Драм і утримував їх у своєму замку.
Перехопімо його на мосту!
Тих, хто чинив опір… убивали… Дуже скоро залишилося лише двоє вцілілих лікарів.
Власне – я…
Тільки тебе не вистачало.
…І доктор Хірірург.
Щезни.
Там королівська варта. Я ледве утік від них.
Я що тут заради краєвиду? Я теж ховаюся від тих дурнів. Не дам тобі
спалити мою схованку.
Він ішов сюди! Схопіть його!
Знаєш, нам слід триматися разом. Ти і я – єдині лікарі, яких Вапол ще не схопив.
Ага. Називаєш себе лікарем?
А як ти звеш того, хто прагне зменшити людський біль?
Прагнеш – це так. Ти обернув останнього пацієнта на жабу.
Безглуздя. Цей жаб'ячий екстракт мав лікувати хвороби ніг. Мабуть, слід
було його ввести внутрішньовенно. Потрібен ще один експеримент.
Так, звісно. Іди й вари нові чудернацькі зілля, від яких люди в паніці.
Це зветься шляхетна невдача. Усі великі вчені їх зазнають. Сьогодні жаба
– завтра принц.
Знаєш, гірший за некомпетентного лікаря лише поганий науковець.
Я не потребую порад від якоїсь жадібної відьми.
Псих і шарлатан.
А ти хижа карга.
-Він може бути десь тут! Ловіть його! -Сюди! Мерщій! Хутко-хутко!
Мабуть, королівська варта.
Від нас не втекти! Йому немає, де сховатися!)
Або ж містяни, яких ти так любиш… Визнай, Хірірургу. Ця країна хвора. Безнадійно.
І ці люди в такому розпачі без лікарів, що прочісують небезпечну Долину Смерті
у пошуках міфічного гриба-панацеї. Гриба-панацеї… Готові скалічитися чи
загинути заради того, чого навіть не існує… Дурні йдуть туди щохвилини.
Ну чому так жорстоко? Адже вони вірять у все це, тому що втратили надію. Але я
працюю над ліками, що врятують країну.
Що б ти там не зварив, Драм не врятувати нікому.
Побачиш.
Тут жодних слідів. Ходімо назад до мосту.
Мені час тікати. Живою я їм не дамся… До зустрічі, шарлатане.
Я знайду тебе першим, костомахо.
Нарешті в безпеці. Йолопи.
Великі сліди… що стають… маленькими.
Привіт. Що трапилося? А! Твоє щастя. Минулого тижня я винайшов таку мазь,
що зцілює… переломи.
Ти поранений!
Усе гаразд, усе гаразд, спокійно. Так. Так. Усе добре. Шш-шш-шш-шш-шш. Гаразд,
тільки… О, о, добре. Гаразд. Гаразд.
Ні, ні, якщо не спиню кровотечу, загинеш.
Усе гаразд. Усе гаразд. Я не стріляю. Я не… Я навіть не маю зброї. Ось. Ось.
Рукави порожні. Жодної зброї.
Мене звати доктор Хірірург. Я лікар. Цілитель. І б ніколи тебе не скривдив.
О, добрий день.
Добрий… чорт.
Ти говориш? Та ще й лихословиш.
Мм-мм!
Чому ти нічого не казав раніше? Не бійся. Я не загроза.
Коли я говорив з іншими людьми, ті стріляли в мене. Бо це дивно, коли
олень говорить.
А-а!
Так, я чув ці сільські байки про… страхітливого сніговика, що живе у
цих лісах. І вчора ввечері я чув постріли. Ти, мабуть, і є той
страхітливий сніговик.
Люди часом… такі жорстокі. Можна я, е-е… огляну твою, е-е…
Що за страхітливий сніговик?
Це монстр. Той, яким ти не є. Гаразд.
То й що, що ти говориш, – нема чим хвалитися. Я от теж говорю. Дехто каже,
що забагато.
Твої рани гояться чудово. Щойно одужаєш… підеш додому, до родини.
Я не маю сім'ї. Інші олені цураються мене через синій ніс.
О… люди не єдині, хто буває жорстокими. Та одне я скажу точно – ти однозначно…
єдиний… і унікальний.
Що ж, з'ясуймо… Ти ж… ти ж народився оленем, так? Скажи-но мені дещо,
ти колись їв якийсь дивний на вигляд плід? Якого краще було б не
чіпати?
Я був голодний.
Так, це воно. Ми маємо речі, що звуться "диявольські плоди". Дуже рідкісні.
Гадаю, що ти з'їв один із них, і він одразу перетворив тебе на… ким ти
є зараз.
До речі, про голод. Ну… це не делікатес,
-але… Смакує, Чоппере? -О!
Мм-гм.
Чому ти назвав мене "Чоппер"?
Бо з такими рогами, як у тебе, тільки трощити дерева.
Тоні Тоні Чоппер. Гарне ім'я. Так тебе називатиму.
Чоппер. Це гарно.
Дякую.
Мені це вкрай приємно.
Чоппер провів наступний рік із Хірірургом.
Твоя позиція має бути… перед першою…
Працюючи з ним… Навчаючись у нього… Зцілюючи рани. Вони були, немов дві
незграбні горошини в стручку. Але, як і у будь-якій родині, у них траплялись
вибухи.
Мало не вбив мене!
Що ти таке верзеш? Я тебе врятував. Чому б я зараз… вбивав тебе, дурню
синьоносий?
Я тобі не синьоносий дурень!
Досить!
Ам…, докторе?
Що?
Це моя перша бійка.
Ну, це й не дивно. Потрібен суперник… для бою. Ну… це для тебе, мабуть, теж
буде вперше.
Ось. Це тобі, е-е… маленький подарунок від мене… На знак миру.
Дякую.
Будь ласка.
Схрести копита, Чоппере.
Вибухало десять разів. Чому не перестанемо?
Тому що… щойно диво-ліки спрацюють, цю країну миттю буде врятовано.
Хочеш врятувати людей? Людей, що стріляли в Страхітливого Сніговика.
І в мене?
Слухай мене, Чоппере. Не тримай на них образи. Після років життя під
владою тирана люди Драму зломлені.
Втратили надію, що щось зміниться на краще.
Люди, втративши надію, піддаються страху і стріляють у монстрів. І… у
Чопперів. Ми їм цю надію вернемо.
Як це зробити?
Ми ніколи не кинемо їх… І це. У далекій країні на заході… жив відомий розбійник…
із серцевою хворобою.
Та на щастя, він мав гроші, тож звертався до знаних лікарів звідусіль. Але жоден
не міг… вилікувати недугу.
Жоден?
Хвороба… невиліковна. А потім якось, у
-вирі свого розпачу, уже близький -О.
До божевілля, він проходив повз гору і там побачив те… від чого перехопило
дух.
Що саме?
Цвітіння сакури.
Воу.
Він ніколи не бачив такої…
Такої краси?
Наступного дня… розбійник пішов до чергового лікаря, який на його щире
здивування сказав йому, що він був… зцілений.
О-о!
Це було… це було…
Це диво?
Чи диво це! Так. Це медичне диво. Розумієш, ця потужна емоція… яку він
відчув, споглядаючи… цвітіння сакури… зцілила його.
Вау!
Поглянь. Цей стяг… є символом… переконання. Він означає, що немає
нічого неможливого. Означає, що немає поняття "невиліковна хвороба".
Я стану тим лікарем, який врятує цю хвору країну. Ось чому я піднімаю череп з
кістками проти будь-якої недуги.
Череп з кістками?
Так! Це символ моєї віри. Заперечення всього неможливого. Здіймай цей
стяг і бийся, як пірат!
Ам, що таке пірат?
Справді? Пірат – це той, хто має пригоди… і… мрії… і ніколи, ніколи не здається.
О, Чоппере, цей острів – лише крихітна цятка… у світі неосягненному.
Справді?
Колись ти вирушиш у море… і усвідомиш, які мізерні твої турботи насправді.
Запам'ятай ці слова, хлопче: твоя доля… десь за обрієм сяйливого моря.
Та щасливі дні тривали недовго.
Рідко коли тривають.
І ще одне, Чоппере – я радий сказати, що твоє лікування нарешті завершено.
Справді? Дякую, Докторе.
Ну, е-е… ти бережи себе. Тепер можеш іти.
Га?
Бо твої… рани загоїлись. Ти вільний жи… жити так, як забажаєш. А тепер
іди! У мене є робота.
Але… але я не одужав. У мене болить живіт. У мене гарячка. Здається,
роги ламаються.
Ти здоровий. Мені вже не треба тебе доглядати, Чоппере. Ти сам…
про себе подбаєш.
Прошу, не робіть цього, Докторе. У мене немає друзів. Мені більше
нікуди подітися. Обіцяю, я не завдам клопоту, клянусь.
Іди геть! Вирушай у море, куди завгодно і не повертайся!
Але… але…
Ти мені набрид! Синьоносий дурню!
Ні… чому? Докторе, чому? Що я зробив? Докторе! Докторе, прошу! Прошу,
відчиніть двері, Докторе!
Докторе, що я зробив? Відчиніть двері,
-Докторе! Прошу, Докторе! Докторе! Прошу! -Вибач мені. Вибач мені, Чоппере.
Що я зробив? Ні. Ні.
Чоппер.
Не дивно, що він людей не любить.
Як на мене, це його перевага. Історія Чоппера й Хірірурга на цьому не
скінчилась.
Ти – покійник.
Ні. Ні. Має бути… спосіб продовжити моє життя ще… бодай ненадовго. Застосуй
свій хист!
То ти визнаєш. Я не просто якась жадібна відьма. Я маю хист.
А ще єдина вільна лікарка. Мені… нестерпно дивитись, як тридцять років
досліджень підуть нанівець. Потрібен час, щоб завершити справу життя.
То вертайся у землю, де ти бачив те цвітіння сакури.
Я знаю, ти не віриш мені, але я був сві… був свідком медичного дива.
Тобі явно знадобиться ще одне.
Той… той гриб-панацея, про який говорять селяни…
Його не існує. А якби й існував, ніхто не вертається з Долини Смерті живим.
Де твоє звіря?
Чоппер – це не… звіря! Я – єдиний друг, якого він мав. Саме… саме тому я його
і прогнав.
Що? Чому?
Це був би нестерпний удар… моя смерть у нього на очах. Я мав його вберегти
від цього. Ми… ми з ним дуже схожі насправді.
Обидва незграбні.
Я хочу лише… зробити йому останній подарунок. Останній… вчинок, що
демонструє, що немає нічого неможливого.
Але… я знаю, час… не на моєму боці. Куреє. Прошу… прошу… заверши мою роботу.
І… подбай про Чоппера.
Вставай. Ти справді думаєш, що я завершу твоє дурне дослідження? Доглядатиму
дивне звіря?
Ти тиснеш на моє співчуття, бо помираєш. Ти мав би знати мене краще. Моя
відповідь – ні.
Упорядкуй свої записи, шарлатане.
Знаючи, що часу в нього обмаль, Хірірург гарячково працював ті останні
кілька днів.
Я покажу тобі, що це можливо. От побачиш. Це не неможливо. Я доведу, що можливо.
Я доведу. О Боже.
Працює. Працює. О! О! О! О! Чоппере, це воно! Це реакція, на яку я так чекав!
Чоппере! Чоп…
Е-е… Я… знайшов.
Чоппере. Чоппере, що…
Що з тобою трапилося? Що…? Чоппере, де це ти був?
-У Долині Смерті. Я знайшов цей гриб. -О! Де ти його…
Це ліки, про які всі селяни говорили.
Ага.
Що…? Ти знайшов його. Для мене.
Живіть, Докторе, прошу. Я хочу стати лікарем теж. А ви будете моїм першим
пацієнтом. Навчіть мене, як ним бути. Чому олень не може бути лікарем?
Ну звісно, можеш, Чоппере. Адже ти маєш найважливішу чесноту –… велике серце.
О, мій хлопчику.
Грибний суп допомагає?
Яка гидота. Гарні ліки завжди гіркі на смак. Так ти знаєш, що вони діють.
Дякую, Чоппере. А тепер я мушу вирушати.
Куди ви йдете?
Що ж, Чоппере, я дізнався, що… лікарі, яких тримають у замку Драм, занедужали.
Тепер, коли я одужав, я йду лікувати їх.
Це ваші ліки?
Вибухівка. Той замок… добре охороняють. Мабуть, доведеться… пробиватися силою.
Я піду з вами.
Ні, ні. Ти в гіршій формі, ніж я. Лишайся і відпочинь.
Ти станеш чудовим лікарем колись, Чоппере. Я цьому живий доказ.
Хірірургу! Де він?
Він уже одужав, і пішов лікувати хворих лікарів у замку.
Одужав? Він не одужав. Його хвороба невиліковна.
Ні, чесно. Я знайшов гриб-панацею з книги й зварив йому суп.
Який ще гриб? Покажи.
Дивись? Цей череп з кістками означає, що все можливо. Усі хвороби виліковні.
Ти йолопе! Цей знак означає, що це смертельно. Той, хто з'їсть цей
гриб, помре за годину.
Ти… брешеш!
Це не брехня. Він знав, що це отрута. І все одно з'їв.
Нащо він зробив це?
Бо він взяв і впустив тебе чомусь у своє завелике й надто наївне серце. Слухай,
ким би ти не був, панацеї від усіх хвороб не існує. Тому лікарі й потрібні.
Доброта… не рятує життя. Якщо хочеш рятувати людей – ти маєш вчитися й
опанувати медицину. Без цих умінь ти не врятуєш жодної людини.
Але… Доктор казав…
Той дурень… Доктор Хірірург вже не повернеться.
Він пішов перетворити замок Драм на свою могилу.
Вибухівка! Рятуйтеся!)
До останнього подиху… я зроблю все, що в моїх силах… щоб полегшити страждання
хворих.
Тримайтеся, колеги-лікарі. Я прийшов вас рятувати.
Ми повинні й надалі пильнувати ваше здоров'я, мій королю. З огляду
на ваш ненаситний королівський апетит, страшно уявити, що станеться з Драмом,
коли ви занедужаєте.
Твоя пильність гідна похвали, та хвилюєшся ти даремно. Я здоровий,
як дуб. Я сильний, як бик. Ау! Надто тисне.
Вибачте, королю Вапол.
Заберіть цього. І нехай він зазнає суворого покарання за спробу спотворити
королівську вроду.
Ваша величносте. Ваша величносте. Прибув лікар-утікач.
Ведіть мене до пацієнтів.
Я прийшов… лікувати… хворих лікарів.
Хворих? Як бачиш, тут хворих немає.
Слава Богу. Отже, мене просто надурили.
Лише погляньте на цього бовдура. Я думав, треба бути розумним, щоб стати лікарем.
Наказую негайно стратити цього втікача-лікаря.
Знав, що небезпечно. Чому прийшов?
Тому що я лікар. Якщо хтось хворий, я пробую його лікувати.
Навіть у критичну мить, я б не кликав такого шарлатана. Далтоне!
Стріляй у бунтівника!
Ти мене не вб'єш.
Коли саме людина вмирає? Коли куля… пронизує її серце, чи коли її вражає
невиліковна хвороба? Ні.
Чи коли вона… з'їсть супчик із отруйного гриба? Ні. Ні, ні, ні, ні. Ні!
Людина вмирає, коли її забувають. Мене може не стати, але моя мрія…
житиме. І хворі люди Драму будуть зцілені усі.
Чи правда це й для країни? Чи є порятунок… для Драму?
Коли знайдеться той, хто все це здійснить.
Що за маячню він верзе? Стріляй!
Скоро… сюди монстр прибуде. Ти не кривдь його. Він – мій син. Я мав…
дивовижне життя.
Стріляй сказав!
Дякую, Чоппере.
За тебе, шарлатане.
Який же бовдур! Йди! Негайно! Вбий його монстра-сина!
Геть.
І мене не здолаєш, і не маєш шансів проти них. Не жертвуй собою марно заради цієї
країни.
Живи. Прошу. Йди додому. Твій батько хотів би цього.
А де ж чудовисько? Ти не приніс мені його голову?
Я заплющував очі… тривалий час. Але тепер чітко бачу, куди котиться ця країна.
До руїни. І я більше цим шляхом… не… йтиму.
Кидаєш виклик? Мені? Королю?
Кидаю.
Схопіть клятого зрадника!
Цікаво.
Що ти робиш?
Я хочу стати лікарем. Я таки стану лікарем. Я стану панацеєю від усіх
хвороб. Я не здамся. Прошу, прошу навчи мене всього, що знаєш.
Нащо… мені робити це?
Зви мене Докториня.
Куди це він?
Гей, хто це забрав мої дрова? Знову ці лісові вовки підходили вночі. Треба буде
пастку поставити. Кажуть, в долині бачили дивну тварюку… Сусідка напекла
пирогів. Пахне на всю вулицю. Треба полагодити комин, бо дим іде в хату.
Якби мені нові інструменти, я б ту стріху за день полагодив…)
Доброго ранку… Нічого від Луффі… Поки.
Треба йти стежкою.
Так.
Гей, вибач, що зірвався вчора. Тиск нестерпний і для мене також. Але я
приніс сніданок.
О, круто. Що таке?
Дим. Від багаття.
У гавані немає човнів.
Я розвідаю.
Я з тобою.
Ні. Лишись. Прошу. Це, може, й пусте. Проте… якщо тобі довіряє принцеса
Алабасти, то… мабуть, довірюсь і я теж.
Ти знав про Віві?
Не одразу. Ми вже бачились. Дуже давно. Вона – надзвичайна дівчина.
Ми лишимось.
Ти щойно зголосився заступити капітана варти?
Сам казав робити щось.
Гей! Я сказав не чіпати це!
Я шаную всі піратські стяги. Їх слід не в якійсь скрині тримати. А
вивішувати. Гордо.
Особливо цей.
Ось де йому місце.
О, чорт.
Так. Я – монстр теж. Хіба не круто?
Неси це сюди… Хуртовина зірвала наші віконниці. Коваль каже, що цвяхів
бракує… Кажуть, у майстра Йорна є гарна пилка… Та не викидай ту діжку!
Поставимо біля входу… )
Зрадник живий.
Ненадовго.