Король Вапол повернувся рятувати королівство Драм.
Єдиний, хто міг врятувати це королівство…
…підірвав себе на наших очах.
Це королівство – мій спадок! Мій!
І ніхто більше його в мене не відбере.
Немає трону для короля, що покинув своїх підданих.
Ти з'їв диявольський плід.
Моє тіло перетворилось на фабрику. Здатне поглинути, змінити і перетворити
все, що я з'їм, на що я забажаю.
Ти – монстр.
Та я не єдиний монстр тут, Далтоне.
Я покажу тобі монстра.
Ось він – мій колись відданий звір.
Нарешті ти виявив до мене належну повагу.
Ти не маєш поваги ні від кого! Де твої солдати? Двадцять лікарів і двоє блазнів
– цього мало, щоб повернути тобі трон.
Спокійно. Мої солдати не збунтувались.
Вони перетравлювались.
Ви Далтона не бачили? Ніде не можу його
Пустельна лілія?
Знайти. Підкочуй сюди ближче, треба її
як слід обсмалити. Час обідати, поклич дітей…)
Така чужинка серед цих снігів.
Панна Кожна Неділя.
Ти пережила Малий Сад.
Та тобі ще далеко до свого замку.
Ти переслідуєш нас постійно.
У тебе з "Бароко" є незавершені справи.
Хіба не виснажливо бути на побігеньках у психопата?
Це вигідне партнерство.
В нього свої цілі, а в мене – мої.
Часом, як зараз…
Вони збігаються.
Цікаво, хто має рацію щодо тебе.
Він…
…чи я.
Хочеш, спробуй, убий мене, та я не здамся тобі без бою.
Це інтригує мене в тобі.
Ти маєш знати, Пан Нуль дав Ваполу його власний диявольський плід.
Жвак-Жвак Плід, якщо вже точно.
І тепер він прийде повернути свій трон.
Чому ти це кажеш мені?
Гм…
Мені цікаво, чи ви з Брилями його зупините.
Це тобі не гра.
Це не їхня… битва. Вони допомагають.
Та ну, принцесо.
Як мудра лідерка, як сильна жінка, ти спробуєш прикрити інших і взяти вину
на себе.
І я тут сказати тобі…
Вперед.
Дивлячись, як друзі гинуть, ти маєш пам'ятати, що те саме чекає й на людей
Алабасти.
І лише ти винна.
О, ледь не забула. Тобі точно сподобається, що він зробив з армією.
Зоро?
-Чорт. -Усоппе! Зоро!
-У нас проблеми. -У нас проблеми.
Вапол повернувся. Прямує до замку. Він з'їв диявольський плід.
Це пояснює, чому армія потвор іде до цього села просто зараз.
Де Далтон?
Він пішов на розвідку. І не вернувся.
Потвори схопили його.
Покличмо Луффі.
Далтон просив захистити місто. Підеш ти, Усоппе.
-У-у. -Ні, я йду.
Я знаю, на що ви здатні удвох. Селянам потрібні капітан Усопп і… Містер Бушідо.
-А я приведу Луффі. -Як ти встигнеш туди вчасно?
Я допоможу.
Я підозрював, що станеться щось подібне. Дорога надто довга, а ми не такі сильні,
як Луффі, потрібен план Б.
Ти його випробував чи ні?
Щойно закінчив, тож… ні.
Гаразд.
Як це працює?
Що ж, механізм запуску ось тут. Кіш, який прив'язаний до троса у котушці, потягне…
тебе вгору. Але за раз не дістанешся, тож доведеться перезарядити і
стріляти знову, доки не дістанешся вершини.
Ну що ж…
Тримайся!
Як швидко во… Воу!
Молодчина, принцесо.
Вона впорається.
Ти завжди мене вражаєш.
Я допомагаю тобі.
Ти… надто хвилюєшся. Мені вже краще, кажу тобі.
А мені стане краще, коли встанеш з ліжка.
Ну як на смак?
-Мм. -Я додав приправ, щоб було смачніше.
-Неймовірно. -Так.
Зефф – гарний вчитель.
Знаєш, дід показав… мені кілька хитрощів. І хоч я йому це не скажу… але, ам…
Я самоучка.
Цілковито.
Почалося з мамою.
Ти готував із мамою?
Е-е, не з нею.
Для неї.
Мама дуже хворіла, коли я зростав. Я був геть малий. Я хотів, щоб їй стало краще.
Готуючи, я показував їй свою любов.
Спершу не вдавалось. Я робив їй обіди з… усього, що лише знаходив на кухні.
Пюре з банана як закуска.
Риб'ячі голови й напівсирий рис. Це був суцільний бенкет гидоти. І я маршем ішов
коридором.
Гордо задерши голову.
Медсестра аж зеленіла, коли я заходив у палату. Але не мама.
Ніхто б не подумав, що вона хвора, коли я заходив до неї.
Промінь сонця сяяв з того ліжка.
Вона казала…
О, мій любий принце, що ти приніс мені сьогодні?
Вона поглядала на ланчбокс…
І щойно куштувала…
…то усміхалася.
Я відчував, що справді допомагаю… Згодом… я став вправнішим – відточував навички,
своє відчуття смаку, кулінарні комбінації. Та поки я зростав, вона лише
згасала.
І щоразу після цих обідів я обіймав її так міцно, що їй було важко дихати.
Та настав день, коли обіди не треба було готувати.
Тож…
Кожну свою страву… я…
…готую для неї.
Санджи, я…
Гей, народ! Віві тут!
Ха.
Я тут тому, що Вапол не забариться.
Дивно, що така билинка, як ти, змогла дістатися сюди.
Це було необхідно.
Це наша Віві.
Отже, цей король тепер полює на нас. І має силу диявольського плоду.
Виходить, агенти "Бароко" не жартували, коли казали, що не дадуть нам спокою.
Нехай.
Надеру його зад.
Треба спуститись і допомогти іншим.
О так, ми таки спускаємося з гори, але не для бою.
Ми знову сховаємось.
Ти що, тікаєш? Використай відьомські чари й бийся.
Хочеш битися? То вперед. Я бачила, як Вапол тероризував цю країну роками.
Він і тоді був гівнюком.
А тепер диявольський плід? Я не лишуся дивитися на його нові страхіття.
Збирайся, Чоппере. Підемо одним з таємних ходів.
Не можна йти. Якщо буде бій, то люди постраждають. Ми маємо допомогти їм.
Допомогти? Людям, що назвали тебе монстром. Людям, що стріляли в тебе. Їм
допомогти?
Так, бо так роблять усі лікарі.
Вмирай на здоров'я.
Гаразд. Заберемо Намі.
Їй… їй уже краще?
Все це заслуга цього малюка.
Ну майже. Лікування ще не завершене. Я під'єднаю переносну крапельницю,
щоб її рухати.
Гаразд. Тоді спускаємось з гори.
Ти зможеш, Віві?
Усе гаразд. Я зігріюсь, поки ви підготуєте Намі.
-Гаразд, Чоппере. Ходімо. -Так!
Ми їх затримаємо.
Беріть, що треба і знайдіть безпечне укриття.
Сюди. Швидше. Швидше.
Швидше!
Може, я піду разом з ними?
Раптом їх треба буде захистити.
Що там армія потвор для героя Малого Саду?
Не моя проблема.
Гей!
Куди це ти зібрався?
Битись.
Ха!
Оце герой. Містяни неабияк зрадіють, коли труп, що ледь шкутильгає, встигне
померти разом із ними.
Коли людина вмирає?
Навіть не смій казати це. Його кров на твоїх руках, і я не дозволю нікому
зганьбити його пам'ять.
Ця країна хвора.
Ми обоє знаємо це.
Доктор Хірірург теж знав.
Він хотів зцілити цю країну, а я дав йому померти.
За це мені дуже соромно.
Та я не повторю цієї помилки. Не дозволю, щоб хтось загинув через тирана Вапола.
Це наш останній шанс звільнитись від нього. Якщо не виступимо зараз, він
топтатиме нас завжди. Я битимуся за будь-яку ціну, байдуже, з тобою
чи без тебе.
Чорт з ним.
Перестарався.
Потім розрахуєшся.
Треба поквапитись. Вапол, мабуть, уже в селищі. Що це?
Я забрав усю їжу з кухні.
Не пропадати ж їй тут.
Це ж куртка Намі.
Ага. Ти нагадала, яка надворі холоднеча. Свою не знайшов, тож… позичив її.
Вона тебе вб'є, як зіпсуєш.
Та чого ти. Що я з нею зроблю?
Так, так, так.
Принцеса Віві з Алабасти.
Це ще хто?
Вапол.
Король Вапол!
І капітан Бляшаних піратів. Я повернувся, щоб забрати те, що належить мені!
Ти розлютила купу впливових людей, принцесо… Що він, чорт забирай, робить?
Розтягуюсь.
Судячи з усього…
…ми з тобою зараз будемо битись.
Битися зі мною, щеня? Та я таких, як ти їм на сніданок!
Що ж… Сподіваюсь, ти голодний.
Луффі, чекай. Моя черга.
Твоя черга для чого, власне? Ти й досі таке ж налякане дівчисько, як і
багато років тому. Ні бійки. Ні відваги.
І ця твоя безхребетність коштуватиме тобі життя. Як і будь-кому,
хто стане мені на заваді, бо це, люба моя принцесо,
– ознака справжнього короля!
Те, що твій дурний батько так і не втямив.
Король – лише людина.
І корона лише окраса.
Страждання твоїх підданих свідчать, що ти не уявляєш, що означає правити.
А мій батько знає.
"Бароко" не зламають його. А ти… не здатен… зламати… мене.
Є час для дипломатії.
Але зараз час для дії. І я, Нефертарі Віві,
донька Нефертарі Кобри, тебе не боюсь!
Що ж…
Якщо ти бажаєш дій, принцесо…
То зроблю тобі ласку!
Гарні слова, Віві.
Моя черга.
Тут лише ми з тобою.
Не зовсім.
Вапол забрав нашу армію, та це не значить, що ми безсилі.
Він не просто забрав армію. Він з'їв армію.
І виплюнув їх у вигляді…
Монстрів.
Усе це меч виправить.
В укриття!
Гей, потворо!
Удар Вбивча зірка!
Те, що вона вбивча, не дійшло.
Ой-ой-ой-ой-ой. Стривай, стривай, стривай.
Ці гади не падають!
Тоді б'ємось, поки не впадуть.
Вапол вернувся з армією. Треба спустити тебе.
-Що відбувається? Віві ціла? -Так, все гаразд. Ми відведемо до неї.
Потримай її! Я зміню крапельницю.
Обережно! Ти залишиш синець!
-Спокійно. -Хто з нас тут лікар?
Кажеш лікар чи лівер?
Годі впиратись і дай мені робити мою роботу!
Гадаю, слід його слухати.
-О, чорт. -О, чорт.
Це ще що за істота?
Що б це не було вбиймо його й шукаймо лікарку.
Що в біса відбувається?
"Бароко" послали по нас короля з суперсилою.
А це його прислужники.
Усе гаразд, вони не нашкодять ні тобі, ні комусь іншому.
Пригни голову й не витягай крапельницю.
Гаразд, Чоппере. Час бути монстрами.
Так!
Воу!
У!
От, блін.
Сподіваюсь, Намі не помітить.
Не ухилайся!
Я намагаюсь вбити тебе!
Ти заплатиш за це!
Снігоруб!
Тримай. Ось іще.
Він вирвав волосся?
-Мм-гм. -Гаразд.
Що за чортівня?
Статика з мого афро робить його суперлипким.
Забери це!
Кінець віртуозним рухам.
Ці гади невмирущі!
-Ти ж Володар Руйнування. -Але нас зараз руйнують!
Далтоне!
Це диявольський плід? Тут у всіх диявольські плоди?
Цікаво, як смакує той, хто з'їв диявольський плід.
Чоппере, мені не завадить твоя допомога!
Я і сам трохи зайнятий зараз!
Ненадовго, фріку.
Мене звати Тоні Тоні Чоппер. Це ім'я дав мені найвидатніший лікар.
Вчив бути… сильним!
Га?
Тобі час стулити пельку.
Санджи!
-Що за…? -Відчепись!
Що значить, відчепись? Це ти до мене прилип…
-Відпусти мою ногу! -Не смикайся хоч секунду.
Це не та нога, дурко!
Ти заважаєш!
Це ти заважаєш!
Взаємодія жалюгідна! Не те, що в нас із напарником.
Ну капець.
Ну що ж.
Атака "Бенкетний стіл"!
Це… справжня взаємодія.
Так.
-Ем, народ. -Намі!
Намі!
Тікай!
Не знав, що ти повернешся.
Мешканці Драму – серце цієї країни, і я боротимуся за них до кінця.
Обережно. Ти вже говориш, як лідер.
-Це ж та відьма! -Так.
І зараз я почаклую.
Луффі?
Віві!
-Санджи! Намі! Ви все пропустили! -Намі! Ти одужала!
А як ти?
Він переміг Вапола?
Луффі, це що, моя куртка?
Це що, Чоппер? Воу!
Як ти смієш! Королівство Драм – член Світового Уряду, напад на мене –
міжнародний злочин!
На такі речі справжнім піратам плювати.
Ти б знав це, якби справді ним був.
Мовчати! Я рознесу вас на друзки! Почну з цього жалюгідного піратського стяга!
Ні!
Луффі.
Ні…
Він ще дурніший, ніж я думав. Віддав своє життя за якийсь безглуздий,
нікчемний шматок тканини.
Багато ти знаєш.
Ротатий.
Череп з кістками піднімають не просто так. Це незламний символ.
Символ… переконань.
Але як? Це ж було пряме влучання!
Цей стяг – не предмет для насмішок!
Не мішень!
Чи не так, Чоппере?
Саме так.
А тепер я маю закінчити з цим типом.
Якщо гармата не вбиває тебе…
…я можу скористатись іншою зброєю.
То ось пірат.
Нема пірата, як Луффі.
Зоро! Ми не зможемо їх стримувати довго!
Треба втрутитись.
Тримаю!
Зоро! Я все!
Ми підвели його в Логгороді. Більше ніколи. Луффі!
Гум-Гум…
-Аероудар! -Аероудар!
Так!
Молодець!
Луффі, вийшло!
Докторе…
Королівство врятоване.
Ми врятовані.
З нами все буде добре, чуєте?
Вдалося.
Звична історія для Піратів Бриля.
Хтось тут у гарному настрої.
Порадій.
Бо коли я візьмуся за твої рани, то… твоя усмішка швидко зникне.
Це кінець?
О, ні.
Це лише початок.
О! Гей!
А тепер зніміть з тебе ці кайдани. Лікуйте поранених. Покажіть, що вмієте.
І хутко!
Гаразд! До роботи!
Так зручніше, хіба ні?
Мм. Я б піднявся. Я навіть хотів це зробити. Я ніби гірський цап,
легко долаю… підйоми.
Усоппе! Зоро!
Гей! Ви впоралися!
Яке щастя, що усе гаразд.
Нічого такого. Побороли потвор.
Де Намі?
Намі! Ти одужала!
Так, я здорова.
-Я не почуваюсь, як мрець більше. -Будь ласка.
Моє пальто?
На мій рахунок.
Чому затримались? Що ви весь цей час тут робили?
Ми королю наваляли.
Цей юнак переміг Вапола.
-Хай мені грець. -А що з його помічниками?
Санджи з Чоппером подбали про них.
Для нас це раз плюнути.
Хто це Чоппер?
Він!
Хірірурга син.
Дякую.
Усім вам.
Завдяки вашій боротьбі це королівство матиме нове життя.
Вважай, що твій рахунок сплачено.
Народ матиме свого лідера.
Вирушаймо, оленю. Пливи з нами.
Що? Що ти говориш?
Будьмо піратами разом.
Я б хотів бути піратом з вами, та не можу.
Чому це ти не можеш? Чоппере, ти ж мене врятував.
Нам знадобиться лікар, зважаючи на всі наші халепи.
Твої трансформації – крутезні. Це теж знадобиться в наступних боях.
Досить!
Я дуже вдячний вам усім… за вашу доброту й усе, що ви зробили. Але… я – олень. У
мене копита, в мене роги і синій ніс. Я не людина, як всі ви. Я не зможу бути
частиною команди. Це неможливо! Це…
Просто замовкни й вирушаймо!
Тепер точно погодиться.
Гаразд. Я згоден.
Так!
Зустрінемось зовні. Спершу я маю дещо зробити.
Докторине!
Я хочу поговорити.
Нарешті мій асистент з'явився. Ну й влаштував ти тут гармидер.
Тобі доведеться шукати заміну всім лікам, які ти зіпсував.
Докторине, я їду.
Авжеж. Я ж сказала, що ти підеш шукати заміну всім лікам…
Я їду з ними.
Я буду їхнім корабельним лікарем і плаватиму з ними навколо світу.
Ти невдячний шмаркач.
Після всього, що я зробила для тебе…
Прихистила тебе, навчила медицини…
І я дуже вдячний за все, що ти зробила. Але я маю йти за мрією.
Ти?
Малий плаксивий олень хоче стати піратом?
Ти нізащо не виживеш у тих морях.
Може, ти й маєш рацію, але я також людина, і у мене є власні мрії. І я
вирушаю не сам. Я маю друзів. Ти… мене не зупиниш!
Отже, ти підеш за своїми дурними мріями. Точнісінько, як той шарлатан. І закінчиш
так само як він.
Повернися!
У-у! Поглянь! Зараз-зараз!
Чому він так довго?
Це зовсім нелегко.
-О! -Покидати дім уперше.
О!
-О! -О!
О!
-О! -О!
О!
Ву-у! Бро!
Що це?
Воу.
Усі всередину! Спускаємось з гори й гайда у море!
Ще один Чоппер?!
Вау!
Луффі!
Вау.
Вітаю на борту, лікарю.
Перший піратський корабель.
Ну ж бо! Ну ж бо! Час вирушати! Вперед!
Я добре знаю, як це.
Їхати з дому.
Але не варто хвилюватись.
Ти – один з Брилів.
Всюдихідний Меррі – твій дім.
А ми підстрахуємо…
Завжди.
Халепа! Я забув рюкзак з усім спорядженням!
Ти про це?
-Він був на санях. -Але… я не…
Докториня.
Вона це знала.
Що це таке?
Це секрет.
Знайшов, що потрібно.
Знайшов одну у зброярні.
-Для чого вона тобі? -Не люблю плаксиві прощання.
Хірірург мав дуже специфічне уявлення про те, як зцілити цю країну. І зрештою
він знайшов спосіб.
Та він не зміг зробити це сам.
Піднімай.
Докторко, що це?
Дивись.
Дізнаймося, чи він мав рацію.
Це так… прекрасно.
Як сніг, але…
Невже це…?
Цвітіння сакури.
Додайте світла.
Коли люди втрачають надію, їх охоплює страх. Ми маємо їм цю надію повернути.
Потужна емоція, яку він пережив, споглядаючи цвітіння сакури…
…зцілила його.
Немає нічого неможливого. Ми ніколи… ніколи не здамося.
Вперед, дурне хлопчисько.
Якщо людина подарувала цвітіння сакури цій крижаній землі, то, може, й олень
зможе стати піратом.
Які дива творять безумці.
Безумці врятували цю землю.
Не лише Доктор Хірірург.
Монкі Ді Луффі.
Він – особливий юнак.
Можливо, саме він знайде Єдиний Скарб.
Він таки має спільні риси з… Ґол Ді Роджером.
Ґол Ді?
Ти про Ґолда Роджера?
Це так його знають в наші дні?
Наш олень приєднався до дуже цікавого індивіда.
Воля Ді живе.
Будьмо.
-Ти теж кумедний, Чоппере. -Увага, народ.
Вітайте бурхливими оваціями корабельного лікаря.
Тоні Тоні Чоппера!
Чоппер!
Чоппере! Чоппере! Поглянь, поглянь.
Ву-у!
Це що, вбитий мною динозавр?
Ні, це ще мій. Ти вполюй свого.
-Мені ще ніколи не було так весело. -Занадто шумно? Ти ж ніби звикла до наших
вибриків.
Ні, ні, просто…
Я більше люблю гарячий шоколад.
Я cумуватиму.
Сумуватимеш?
А куди ти?
Ми… дістанемося Алабасти і підемо різними шляхами.
Я зійду, а ви рушите по Єдиний Скарб.
Так. Ми вирушимо по Єдиний Скарб.
Та спочатку допоможемо тобі знищити "Бароко"- засранців й врятувати
королівство.
Ви серйозно?
А ти думала, ми тебе покинемо?
Я ж кажу, ти вже мала звикнути до наших вибриків.
Ти… одна з нас теж.
А друзям допомагають.
Наївна.
Дарма я сумнівалася у цьому.
Я дуже вдячна вам.
Оскільки ви допомагаєте, ви маєте дещо знати. Те, що я дізналася,
під прикриттям, і за що Іґарам… власним життя заплатив.
Це так ти звертаєшся до керівника?
О, перепрошую, Пане Нуль.
Морський Дозор вже відстежує наші дії.
…Послав Невдачливих… прибрати безлад.
…Пірати Бриля…
…взяли на борт принцесу Віві…
Віві, зникла принцеса Алабасти.
Я впізнаю один з голосів.
Це Брилі.
-А от інший… -Пан Нуль. Це лідер "Бароко".
Ми викрили їхню найбільшу таємницю – ким Пан Нуль насправді виявився.
Якщо він знав, що цей запис існує, Пан Нуль має доступ до інформації.
Зв'язки.
І Ґарп не захоче розкривати його особу, доки не матиме доказів.
Таке звинувачення вдарить по репутації Дозору.
Якщо ми хочемо кинути виклик "Бароко", вам слід знати, з ким ви маєте справу.
"Бароко"…
"Пірати Бриля"…
Усе вказує на Алабасту.
Туди ми й вирушимо.
Пан Одинадцять і Панна Четвер підтвердили знищення перехопленого сигналу.
Добре. Є новини щодо того, хто такий цей Пан Принц?
Поки ні.
Його знайдуть.
Як там король Вапол?
Вибув з гри.
Навіть із вашим щедрим даром… програв.
Ми отримали від нього те, що хотіли.
Королівська скарбниця значно сприятиме розвитку нашої справи.
Розвитку вашої справи.
ЖИВИЙ ЧИ МЕРТВИЙ СЕР КРОКОДИЛ
ВИНАГОРОДУ СКАСОВАНО
Та годі.
Що добре для мене, добре й для тебе.
Для всіх нас.
Я скликала офіцерів-агентів у Алабасту. Вони мають бути ефективнішими.
Мені набридло виправляти помилки бездарних агентів.
Вельми дотепно, Ніко Робін.
ЖИВА ЧИ МЕРТВА НІКО РОБІН
Я казала не вживати це ім'я.
Спокійно.
Те, над чим ми працювали, скоро дасть плоди.
Починаємо операцію "Утопія".
Алабасте паде.
І я… до Єдиного Скарбу
стану на крок ближче.