POVEȘTI DE GROAZĂ
Din episodul anterior...
Omul nu trăiește doar în lumea empirică.
Trebuie să căutăm efemerul.
Dr. Frankenstein, îți mulțumesc că ai venit.
Viața și moartea. Pâlpâirea care le desparte.
Orice altceva nu are însemnătate.
Tânărul nostru doctor are un secret.
- Cina, în seara asta ? - Dar nu aici.
- Nu prea cunosc Londra. - Eu, da.
Mina ?
A venit la mine. În ochii ei era o nevoie imensă...
Apoi, ceva monstruos.
Tată, Mina așteaptă !
E rece și întunecos și umed ca în junglă !
Plâng... Mi-e atât de frică, tată... Salvează-mă !
E vraja care prevestește venirea Fiarei.
Amunet și Amun-Ra, alăturați. Nu i-aș spune asta drei Ives.
Cine ar vrea să știe că e bântuit de diavol ?
Cine naiba sunteți ?
Un om înțelept s-ar îndepărta de casa asta
și ar uita tot ce s-a întâmplat.
- Sună a avertisment. - E o invitație.
Când o să crești, o să afli că toți facem lucruri de care ne e rușine.
Primul tău născut s-a întors... tată.
"A fost o vreme când pajiște și crâng și fir de apă,"
"Pământul și tot ce privirea putea să încapă"
"Scăldate îmi păreau într-o lumină prea cerească."
"Splendoarea și prospețimea unui vis"
"Nu mai sunt cum erau în micul meu paradis."
"Și, oriîncotro privirea mi-o îndrept,"
"De-i noapte ori de-i zi..."
"Lucrurile pe care le-am văzut nu le mai pot zări."
Victor... Îmi pare rău de Bradshaw. A fost un câine bun.
Când poeții scriu despre moarte, întotdeauna e senină.
Mă întreb dacă așa este.
Moartea asta... Sfârșitul lucrurilor.
Dar este oare sfârșitul, Victor ? Sau doar o trecere ?
Un gest către altceva.
- Către cer ? - Cine poate spune ?
Există lucruri pe care nu trebuie să le știm.
Sau să le știm prea curând.
- O să-mi fie dor de Bradshaw. - Și mie.
- Acum suntem doar eu și cu tine. - Singuri.
Vino, Victor !
- O să moară azi ? - Nu, flăcăule. Sigur că nu.
Moartea nu e senină.
Încredințăm azi pământului trupul surorii noastre, Caroline Frankenstein.
Căci țărână suntem și în țărână ne întoarcem.
Întâiul tău născut s-a întors... tată.
Ai crezut că nu te voi găsi ? Ți-ai închipuit că sunt mort ?
Că aș putea să mor ?
Știi mai bine, Frankenstein.
Te-aș căuta
și în vârtejul celei mai negre furtuni din cea mai neagră noapte.
Stai în picioare și privește-mă în față !
Uită-te din nou la chipul meu ! Nu e bine alcătuit ?
Limbajul meu nu e binecuvântat cu darul exprimării ?
Privirea nu e vie ?
Nu sunt aceștia ochii în care ai privit... odinioară ?
Auzi cum am sângerat.
A fost o naștere grea fără doar și poate.
M-am născut într-o agonie plină de spaimă.
Cu siguranță nu eram asemenea lui Proteu, cum îți doriseși.
Nu a fost un triumf de aur asupra morții,
liricul Adonais, despre care a scris Shelley.
A fost ceva abominabil.
Nu !
Așa că ai fugit.
Prima acțiune umană pe care am cunoscut-o a fost respingerea.
Așa că nu te mira că-ți detest specia.
Am așteptat. Dar nu te-ai mai întors.
A fost vreodată o creatură atât de singură ? De neajutorată ?
Oare fiecare nou-născut era abandonat din clipa nașterii ?
Asta era viața ?
Fereastra de sus mi-a devenit salvarea și profesorul.
Am învățat cum sunt oamenii.
Ce prețuiesc și ce disprețuiesc oamenii din sat.
Cum sunt tratate animalele.
Nu era nicio îndoială în mintea mea că sunt un animal.
Cum m-aș fi putut îndoi ?
Oare n-aveam o înfățișare de prădător ?
În cele din urmă, am învățat cuvinte.
Iubitele tale volume de poezie mi-au fost abecedarul.
Din însemnările tale cu creionul am aflat
că îi preferai pe Wordsworth și pe vechii romantici.
Nu-i de mirare că ai fugit de mine.
Eu nu sunt o creație a anticei lumi pastorale.
Eu sunt modernitatea în persoană.
Nu ai știut că asta creezi ? Epoca modernă.
Chiar ți-ai închipuit că moderna ta creație
va îndrăgi valorile lui Keats și ale lui Wordsworth ?
Noi suntem acum oameni ai fierului și ai mecanizării.
Suntem motoare cu aburi și turbine. Ai fost chiar atât de naiv
încât să-ți închipui că vom vedea eternitatea într-o narcisă ?
Care e copilul, Frankenstein ? Tu sau eu ?
Ai mai fugit de mine o dată. N-o să mai fugi.
Suntem ca masca lui Ianus. Inseparabili.
- Cum ai putut face asta ? - Asta ?
Faptul că ți-am eliminat copilul înainte să cunoască durerea ?
A fost un gest îndurător. Pe mine m-ai făcut doar pentru durere !
Vanessa...
- Ajută-mă ! - Mina...
- Unde ești ? - Ei sunt de jur împrejurul meu...
Bestiile care se hrănesc noaptea. Și sunt flămânde.
Te rog, salvează-mă !
Trebuie să vorbesc cu tine.
Vrei să auzi și restul poveștii ?
Odată ce m-am hotărât să te găsesc, am știut unde să te caut.
Știam ce fel de ocupație ai avea.
Tăierea cărnii. Munca chirurgului și a măcelarului.
Și am venit în orașul tău.
Londra. Crudă ca înjurătura unei târfe.
Ai grijă !
Nu te apropia de ea !
- Ciudățenie ! - Asta o să te învețe minte !
Și așa am învățat capacitatea omenirii pentru ură...
... și pentru îndurare într-o singură noapte.
Ce ai pățit, în numele întregii mizericordii de pe lume ?
- Un accident. - Atunci, remediul e unul singur !
Nu e cea mai fină licoare distilată vreodată, recunosc.
Dar noi, bieții oameni de teatru,
trebuie să acceptăm compromisurile unor condiții de trai modeste.
Trebuie să fi fost un accident mutilant, biet mielușel.
Ceva industrial, nu ?
O mașinărie îngrozitoare, cu roți dințate și curele de transmisie.
O să-ți fac cinste cu cina.
Știu cum e să nu ai perspective, băiete.
Am suferit dincolo de puterea umană chinurile acestei sorți-codoașe.
Sigur, nu o catastrofă industrială. Ceva și mai perfid.
Denigrarea artei. Cunoști scrierile lui Shakespeare, da ?
- În parte. - Nemuritorul !
Asta era "marfa" mea.
Când se mai punea încă preț pe inefabil și pe trăirea înaltă !
Când acest oraș aspira să fie Ierusalimul !
- Ai nevoie de o slujbă ? - Da.
A ta... figură îți aduce în cale provocări ?
- E o oroare. - Nu peste tot.
Există un loc în care cei diformi găsesc apreciere.
În care cei hidoși pot fi frumoși.
În care ciudățenia nu este evitată, ci celebrată.
Și acest loc este teatrul.
Prietene, pe vremuri, această modestă clădire răsuna de Shakespeare.
Sezoane întregi ! Șuvoaie !
Și ultima dată m-am produs cu Leonte !
"Am băut și am văzut păianjenul !"
Dar asta a fost acum multe sezoane. Vremurile s-au schimbat.
Acum totul e... Ibsen.
Vino ! Să ne facem intrarea !
Nu... Noi nu intrăm pe aici. Noi folosim intrarea actorilor.
Cine e la pompa de sânge ?
În clipa de față, repetăm o nouă producție.
Vechiul subiect din ziarele cu orori, Sweeney Todd, bărbierul demonic.
Prezentăm trei mici piese "sângeroase", în calup, de două ori pe seară.
Oferim măcel și încrâncenare, cu "sânge" vărsat în moduri ingenioase.
Tu vei fi noul nostru mașinist.
Te vei ocupa de toate mecanismele și de manevrarea decorurilor.
Și de lumini și de gaz.
Și, dacă vrei, poți să locuiești aici.
- Da. - Foarte bine.
Însă, atât de absorbit de mine însumi, nu te-am întrebat cum te cheamă.
Nu te teme. Vei avea un pseudonim.
- Cunoști "Furtuna" ? - Nu.
- Vei fi Caliban. - Caliban...
Cine este ?
O vom juca săptămâna viitoare și o să vezi.
Desigur, în versiunea noastră, Caliban îl mănâncă pe Prospero.
- Vincent ! - Mă-ntorc curând.
E o mare plăcere, prietene ! Bine ai venit la Grand Guignol !
Și așa am descoperit ce înseamnă bunătatea.
Și am găsit un cămin.
Ar fi putut exista oare un loc mai potrivit pentru mine ?
Seară de seară, actorii mureau măcelăriți
și se sculau din morți pentru reprezentația următoare.
Erau deci nemuritori, ca mine, făcuți pentru o înviere perpetuă.
Nu toți m-au primit cu brațele deschise. Cum ar putea înfățișarea mea
să se amestece cu ușurință printre cei muritori și frumoși ?
Am învățat să rămân în umbre,
să-mi apăr sufletul, atâta cât mi-ai dat.
Însă, în felul meu, eram deja un membru al trupei
și m-am dovedit un lucrător capabil și agil.
M-ai făcut puternic și neobosit.
De m-ai fi făcut chipeș...
După ce am găsit de lucru la teatru,
mi-a fost ușor să mă strecor noaptea și să te găsesc.
Apoi, te-am urmărit și am așteptat.
Ți-am văzut progresul cu regretatul meu frate mai mic.
Nu mi-ai simțit apropierea ? N-ai simțit atracția mea gravitațională ?
Inexorabilitatea mea ?
Ce vrei de la mine ? Să sufăr ?
Ai reușit.
Îmi pare rău că te-am părăsit.
Îmi pare rău de cruzimea pe care ai îndurat-o din cauza mea, însă...
Nu pot repara trecutul !
Nu-mi pasă de trecut. Numai de viitor.
Ridică-te și vino cu mine, creatorule.
O să-ți arăt ce vreau.
- Nu ai doctorii ? - Pentru plămâni ?
Nu... Cine are bani pentru asta ?
Nu, când mai trebuie să și mănânci, băiete.
Nu...
E mai bine să venim dinspre promenadă, prin Chester Road.
Pe undeva pe-aici.
Domnule, a sosit dl Chandler.
Să intre.
- Domnule... Dră Ives... - Dle Chandler...
N-am să vă irosesc timpul. Am nevoie de bani.
O să muncesc pentru ei.
Trebuie să spun că nu puteai sosi într-un moment mai potrivit.
Intenționăm să mai facem o expediție.
Orice ar fi. Da.
Dra Ives îți va explica amănuntele, în măsura în care consideră.
Scuzați-mă.
Înseamnă că vrei să te întorci în America ?
Acolo nu mă așteaptă prea multe în afară de tata. Și nu ne prea iubim.
- Nu ți-e dor de casă ? - Ținuturile sunt frumoase.
Sistemul juridic, mai puțin.
- Sir Malcolm n-a găsit-o ? - Nu. Dar ea a venit la mine.
Presupun că n-a bătut la ușă, zicând "bună ziua".
Uneori, văd lucruri.
Sunt afectată de forțe de dincolo de lumea ei.
Nu pui asta la îndoială ?
Pun multe la îndoială în ce privește întreaga situație, dar nu asta.
Ia loc.
- Planul nostru e să... - Ce s-a întâmplat cu Mina ?
Lucra ca guvernantă
și s-a logodit cu un anume domn Jonathan Harker.
Apoi, s-a încurcat cu un alt bărbat.
Care însă nu era tocmai om. Ci cu totul altceva.
Poate că era unul dintre cei mulți ca el. Nu știm.
Această creatură i-a influențat comportamentul
și ea i-a devenit sclavă, plutind între lumea noastră și a lui.
- Cine e bărbatul ? - Dacă e bărbat.
- Nu știm. - Dar crezi că știți unde se află ea ?
S-ar putea. Ai fost vreodată la grădina zoologică ?
Ai învățat mult de când m-ai creat pe mine.
Noul tău vlăstar era elegant la trup și la chip.
Și avea o fire plăcută, din câte mi-am dat seama.
Și a învățat mai repede decât mine. Desigur, el a avut un profesor.
- Avea un nume. - I-ai dat un nume...
Și l-a ales singur. Se numea Proteus.
Ce vrei de la mine, demonule ?
Acum am un nume... Dar tot nu vrei să mă privești.
Ce vrei de la mine ?
- Știi ce vreau. - Nu mă chinui.
- Tu îmi spui mie asta ? - Spune-mi.
În viața asta, ne împing de la spate multe dorințe arzătoare.
Pentru mâncare, adăpost, căldură... Chiar și poezie.
Una dintre ele este însă mai presus de toate. Rostește-i numele.
Dragostea.
Nota maximă.
- Nu te-aș putea iubi niciodată. - Nu iubirea ta o vreau, demonule !
Nu caut ce e cu neputință de obținut.
Aș plânge pentru tine, dacă aș fi învățat cum s-o fac !
Nu. Vreau... o parteneră.
Uită-te în jur. Alege.
Îmi vei face o parteneră nemuritoare.
O femeie. Ca și mine. Care nu poate muri.
Asta vei face. Sau îi vor nimici pe toți cei dragi ție
și-ți voi preface cea mai strălucitoare zi în bezna cea mai adâncă.
Mă ameninți cu moartea ?
Dacă vrei să mă ameninți, amenință-mă cu viața.
Nu mă pune la încercare, Frankenstein.
Nu ai idee ce înseamnă oroarea până nu ți-o arăt eu.
Ai avut o viziune a Minei aici ?
Mina nu mi-ar fi apărut dacă n-ar fi avut o nevoie imensă de ajutor.
Interpretez aceste semne cum pot mai bine.
Orice s-ar întâmpla în noaptea asta cu dra Ives, să nu te amesteci.
Ce vrea să însemne asta ?
Darul ei o face vulnerabilă. Și, în același timp, o face de dorit.
Pentru cine ?
Să continuăm.
E aici ?
E ceva foarte în neregulă aici. Ce nu mi-ai spus ?
Nu trage ! Nu vă mișcați !
Dră Ives, să nu întorci capul.
Să mergem !
Nu, dle Chandler ! Ai răbdare.
Cred că vom avea nevoie de niște lanțuri zdravene.
Sir Malcolm are nevoie de tine.
- Cum te cheamă ? - Numele meu e Fenton.
Numele ei e Vanessa.
De unde știi asta, dle Fenton ?
Te temi, deja ? N-ai să supraviețuiești mult în lumea asta crudă.
Vorbește-mi despre stăpânul tău.
Unde e stăpânul tău ?
Chiar în spatele tău.
Nu-l simți în întuneric ?
Nu-i simți răsuflarea în ceafă ?
Acum întinde un deget spre tine. Nu-l simți ?
Ai să-l simți în curând. Și atunci...
Lumina va pieri pe veci și lumea va trăi în beznă.
Cei Ascunși vor ieși la iveală și vor domni.
Amunet... Amun-Ra...
- Cunoști numele Mina ? - Cunosc numele Vanessa.
Drăcoaico ! Mama te va pedepsi, târfă sugătoare !
- Unde e stăpânul tău ? - Stai...
Ai să mă bați, mamă ? Am fost un copil rău ?
Vreau doar să mănânc, la fel ca toate ființele. Mi-e atât de foame...
- Unde e stăpânul tău ? - Pretutindeni.
- Unde e stăpânul tău ? - Mi-e atât de foame...
Unde e stăpânul tău ?
Am întârziat la petrecere.
El e prima legătură adevărată pe care o avem cu Mina.
E o ocazie neprețuită, pe care nu ne putem permite s-o irosim.
Chiar dacă asta înseamnă să-l omori în bătaie ?
Brusc, te supără vărsarea de sânge, dle Chandler ?
Poate că nu-mi place să văd copii torturați.
- Preferi să omori piei-roșii ? - Nu știi nimic despre asta.
Seminții întregi de indieni trecute în neființă ? Ce nu știu ?
De unde știi că am luat parte la războaiele cu indienii ?
- N-am știut. - Domnilor, chestiunea prezentă.
- Doctore... - Ca subiect, promite.
De cauți un leac, îți trebuie un subiect pentru experimente.
Un leac pentru ce ?
Va trebui să-l examinez,
dar cred că tulburarea nu e mintală.
Simptomele fiziologice sunt prea puternice.
Aș începe un tratament
ca pentru friguri sau o altă boală rară a sângelui.
- Poate, o transfuzie. - În ce scop ?
Înlăturarea toxinelor din organism. Să vedem dacă e vreo ameliorare.
Poate o vom trata așa pe fiica dv., dacă are o afecțiune similară.
E sânge peste tot. De ce să nu începi de acolo ?
De ce nu ? Ai un copil legat cu lanțuri în subsol
și vrei să experimentezi pe el, de parcă ar fi vreun șobolan...
Asta, când nu vrei să-l torturezi.
Atunci, părăsește casa asta.
Am suferit o pierdere brutală. Asta ne-a făcut și pe noi brutali.
Din clipa asta, nu mai e cale de întoarcere.
Dacă e să mergem înainte, mergem ca unul.
Fără ezitare și loiali unul față de celălalt.
Căutarea noastră nu poate fi dusă la capăt cu mai puțin.
Și nu e pentru cei slabi de înger sau buni. Nimeni, în camera asta, nu e bun.
De-asta sunteți aici. Acum, priviți-vă toți în ochi.
Și jurați să mergeți cât de departe vă va permite sufletul.
Jurați acum.
Dă-ți consimțământul, dle Chandler,
sau lasă în urmă această adunare și misterele sale.
Sunt de partea ta.
Și eu, de partea ta, Ethan.
Și, cum am format un grup strâns, am o întrebare.
În noaptea asta, la grădina zoologică... Mina nu era acolo.
- Ai știut ? - M-am temut de asta.
De ce ?
Cred că e posibil ca ființa pe care o căutăm să n-o vrea pe ea.
Te vrea pe tine.
- În ce scop ? - Nu știu.
Spune-mi.
- Spune-mi ! - Nu știu.
- Deci am fost momeală ? - Da.
Am luat o cameră la Hanul Marinarilor, peste fluviu.
De ce tocmai acolo ?
Cum o cheamă ?
Brona. Înseamnă "tristețe" în gaelică.
- Și își justifică numele ? - Nu-mi dau seama.
- E bolnavă de oftică. - Atunci, o să și-l justifice.
Cine nu iubește o cauză pierdută ?
Am vorbit cu hematologul de care am pomenit.
Are nevoie de bani, deci va colabora cu noi.
Frumos soi de doctori mai suntem... Să ne oferim serviciile astfel...
- Deci o să vii mâine ? - Da.
Și o să aduc ce trebuie pentru transfuzie.
- Veți avea bani pentru mine ? - Da.
Aș dori să vă gândiți bine la un lucru.
Când transformi o viață, o creezi din nou.
Orice se întâmplă cu creatura aceea de jos, suntem răspunzători pentru ea.
Acum e povara noastră.
Cu fiecare acțiune, se mai naște o verigă care ne leagă de ea.
Și lanțul acesta e veșnic.
Mâine ai de lucru, doctore. Du-te și dormi.
Cine poate supraviețui visurilor ?
Stăpâne !
Sunt aici.
Stăpâne...
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA