Din episoadele anterioare...
S-a întors Spintecătorul ?
Cadavrul pe care l-ați adus... Pot confirma că e sânge uman.
Proprietățile sale mai neobișnuite nu sunt de competența mea.
Vă trebuie un hematolog.
Atunci, voi angaja un hematolog și te vei consulta cu el.
Ești bună să-ți scoți corsetul, dră Croft ?
- Ai medicamente ? - Nu. Cine are bani pentru asta ?
- E bolnavă de oftică. - Cine nu iubește o cauză pierdută ?
Bun venit la Grand Guignol ! Vei fi noul nostru mașinist.
Vreau o pereche a mea. Ridică-te și mergi cu mine, creatorule.
Ai să-mi faci o parteneră nemuritoare.
Încerc să-mi salvez fiica.
- Cunoști numele Mina ? - Cunosc numele Vanessa.
E posibil ca ființa pe care o căutăm să te vrea pe tine.
Deci am fost momeala ?
- Unde e stăpânul tău ? - Pretutindeni.
Unde e stăpânul tău ?
E prima noastră legătură reală cu Mina.
Chiar dacă înseamnă să-l omori în bătaie ?
Numele meu e Dorian Gray.
Ai crezut că va fi o seară irosită,
dar acum nu mai ești atât de sigură.
POVEȘTI DE GROAZĂ
De ce nu intri ? Nu-ți plac bisericile ?
Ba da, cred că da.
Slujbele sunt foarte plicticoase. Dar cântecele sunt frumoase.
Da.
- Și nu intri ? - De ce crezi că aș vrea să intru ?
După cum te uiți la ea. E doar o biserică veche, catolică.
- Ai dreptate. Unde e mama ta ? - A murit.
Fratele meu mai mic nu știe,
dar mie tata mi-a spus, fiindcă sunt aproape adult.
Dădaca mea e acolo. E o scorpie.
- Nu ai cumva o bomboană ? - Mă tem că nu.
Eu am una cu mentă în dulapul meu, dar e foarte veche, și nu îndrăznesc.
Foarte înțelept.
Am pus-o pe mama în pământ. Dar nu cred că o să rămână acolo.
- Nu rămân niciodată, nu-i așa ? - Unde se duc ?
- Știi tu. - Știu ?
Desigur.
În cer, prostuțo ! Se duc în cer.
Asta, dacă nu cumva se duc în locul celălalt.
Lucy ! Vino ! N-o deranja pe doamna !
- Bună dimineața, doamnă ! - Da... bună dimineața.
Vino !
- Dle Gray ? - Dra Ives...
Ce plăcere neașteptată... Te interesează botanica ?
Tot ce știu despre plante e cum să le omor.
Atunci, dă-mi voie să-ți arăt ceva extraordinar.
Îmi place să văd câte un lucru extraordinar în fiecare zi.
La flori, mi se pare fascinantă duplicitatea lor.
- Duplicitatea ? - Profunzimile lor ascunse.
Uită-te la asta, de exemplu.
- E frumoasă. - Poți să te descurci mai bine.
Să aud cuvinte.
Un parfum subtil. Ca de fructe de pădure, dar nu e ceva din pădure.
Nu e din pădure. E ceva... din junglă.
- Ce-ți spune ? - "Atinge-mă. Cu degetul."
"Încet... Parfumul meu, pe gâtul tău."
"Deschide buzele. Gustă..."
Atropa belladonna. Mortala mătrăgună.
- Nu... - Mă tem că da.
Fructele ei sunt letale. De fapt, așa e cu totul.
Ești un izvor de informații folositoare.
Nimeni nu m-a mai acuzat că aș fi folositor.
E ca năpârca de sub tufișul de trandafiri, nu-i așa ?
Sunt ademenitoare și luxuriante, dar ascund ceva întunecat.
Lucrurile sunt rareori ce par a fi.
Care dintre noi nu are secretele sale, dră Ives ?
Uite ce voiam să-ți arăt...
Orhideea lui Rothschild.
Cea mai rară de pe pământ, deci cea mai scumpă.
Se găsește într-un singur loc, pe un munte din Borneo.
Îi trebuie 15 ani ca să înflorească. În tot acest timp, se perfecționează.
O viață, pentru șase flori perfecte.
- Cât timp rămâne înflorită ? - Un moment.
E otrăvitoare ?
Ca toate lucrurile frumoase... sper că da.
A fost o plăcere neașteptată pentru mine, dră Ives,
dar mă tem că trebuie să fiu în altă parte.
- Mă scuzi ? - Desigur.
Diseară mă duc la teatru. O altă iluzie frumoasă.
Bucură-te de flori.
O amorțeală neobișnuită... Poate, din cauza gheții.
Privește, prietene !
- Paloare, da ? - Da.
Interacțiune corpusculară, după cum e de așteptat.
Nimic altceva remarcabil ?
Eu nu sunt hematolog. Acesta e fieful dumitale.
Atunci, să cercetăm mai în profunzime.
Ești amabil să ne pregătești o altă lamelă ?
Ai mâini sigure. Să fii iar tânăr...
Aveți cele mai sigure mâini pe care le-am văzut, profesore Van Helsing.
O inimă sigură, poate.
Vom adăuga un reactiv, da ?
Dumnezeule ! Ce se întâmplă ?
Nu există nume pentru această reacție.
Într-un mod lipsit de modestie, recunosc că eu am inventat soluția
care ne-o face vizibilă, așa că am botezat-o după răposata mea soție.
Aceasta e "Clipirea Hannei".
Acest sânge are o proprietate unică, împiedică total coagularea.
- În ce scop ? - Trebuie să aibă un scop ?
Natura nu creează lucruri atât de rare fără un scop.
Dacă ar fi să-i atribui un scop, aș spune că acesta e hematofagia.
Consumarea de sânge.
De cât timp îl cunoașteți pe sir Malcolm ?
Ne-am cunoscut recent, la o recepție.
Când a aflat că sunt hematolog, m-a angajat să mă consult cu tine.
Deci nu v-a spus de unde provine sângele ?
N-a fost nevoie. Nu, când am văzut reacția ta la Clipirea Hannei.
Știți de ce vrea să-l analizăm ?
Sir Malcolm caută un leac pentru ceva ce nu înțelege.
- Dv. înțelegeți ? - Intim.
Scuzați-mă. Va trebui să continuăm mai târziu.
Fă ce mi-ai promis !
- Asta fac. - În casa aia ?
Laboratorul meu e distrus !
Trebuie să-mi refac echipamentul și toate dotările,
iar asta costă bani !
- Fă ce mi-ai promis ! - Încerc !
Să știi că nu e ușor ce-mi ceri.
- Am nevoie de material. - Fă rost !
Mă refer la un subiect fizic.
Cine știe mai bine decât mine la ce te referi ?
- O să dureze. - Nu trage de timp, demone !
Pune-te pe treabă !
Mireasa mea trebuie să fie... frumoasă.
Pe potriva mirelui ?
Ce simplu mi-ar fi să-ți frâng gâtul !
Voi, muritorii, sunteți atât de fragili... Doar piele și aer.
Aparțineți trecutului.
Viitorul e al celor puternici. Al raselor nemuritoare.
Al meu și al celor ca mine.
Privește-ți stăpânul.
Mă întreb ce buze ai mai sărutat și unde.
Prea multe, sunt sigură.
Toate astea sunt în trecut.
Am fost logodită... În Belfast.
Era nituitor în șantierul naval. Un bărbat brutal, cu mâini brutale.
Când se suia pe mine,
îmi punea o mână de-aia mare de-a lui pe față și mi-o întorcea,
ca să nu trebuiască să mă privească în ochi.
- Și eram logodită cu el. - De ce ?
Așa e când nu ai bani. Ori te măritai, ori făceai trotuarul.
Într-o noapte... mi-o trăgea tare...
A devenit foarte dur și mi-a dat sângele.
M-am dus la mama.
M-a zis să mă întorc la el și să mă mărit cu el.
În ziua aia m-am dus pe strada Leopold
și m-am regulat cu un necunoscut, pentru bani.
Toți am făcut ce trebuie ca să supraviețuim.
Eu am asemenea păcate în spate, încât simt că abia mai pot să mă mișc.
Am o idee. Vreau să-mi scot doamna în oraș.
Da ? Și unde este ?
Pregătește-ți țoalele cele mai bune pentru diseară. Ieșim.
- "Țoalele" ? - Plec la muncă.
Munca asta a ta... O să fii prudent ?
La naiba... Nu e nimic ce n-am mai văzut, draga mea.
- Ușurel, flăcăule... - Ține-ți acele pentru tine !
Adu un bisturiu ! Ciopârțește-mă ! Și înfulecă !
Pentru Dumnezeu, sedează-l ! Trăncăneala lui devine obositoare.
- Unde e Vanessa ? O vreau pe Mama. - De ce ? De ce o vrei ?
De ce o vor toți ? Te îngrijește atât de bine, nu-i așa, sir M. ?
Domnilor, vă rog...
Du-te dracului, măcelarule ! Măcelari, cu toții !
Mai ales tu, filfizon onanist.
E trist...
- Nu... Nu vreau să dorm ! - De ce nu ?
Atâția monștri !
Iisuse... Amintiți-mi de ce facem asta.
Căutăm un leac.
Nici măcar nu știm care e boala.
Credem că boala pornește de la sânge. O să începem cu o transfuzie.
Afară cu vechiul, să vină noul ! Suflecă-ți mâneca.
- De ce ? - Avem nevoie de un donator.
Nu.
- Suflecă-ți mâneca. N-o să doară. - Nu e o idee bună.
- De ce nu ? - Crede-mă.
O fac eu.
Începem cu o cantitate mică și continuăm treptat.
Dacă vedem vreo ameliorare, vom continua.
Și cum ne vom da seama ?
În primul rând, n-o să mai vrea să mănânce pe toată lumea.
Sincer, o să doară puțin.
Cât trebuie să așteptăm ?
Sembene ne va anunța când se trezește.
- Oare aici au fost băieții noștri ? - Creaturile ? Nu.
"Cadavre dezmembrate, mădulare jupuite." Sună foarte familiar.
N-au fost golite de sânge.
Cu toată bestialitatea, cred că a fost fapta unui om.
Dacă ar fi existat dovezi de canibalism, poate.
Deci nu le-a consumat carnea ?
Încetați ! Iisuse, sunteți niște nenorociți morbizi !
- Ce-ți mai sare țandăra ! - Nu suntem toți filfizoni fără sânge.
- Asta sunt ? - Nu știu ce ești.
- N-ai avea cum să înțelegi, crede-mă. - Câtă aroganță !
- Ești sensibil, dle Chandler. - Domnilor !
Nu e destulă tensiune în casa asta ?!
Știi ceva despre Nil ? În profesiunea mea, e ca Sfântul Graal.
Valoarea științifică a descoperirii izvoarelor lui e neglijabilă, desigur,
dar e un soi de febră. Cine va lua trofeul ?
Cine va merge pe firul Mamei Tuturor Apelor până la originile sale ?
Îl așteaptă renumele mondial.
Ai vrea să vii cu mine, dle Chandler ?
- Mi-ar prinde bine un bărbat aprig. - Nu-ți ajunge pericolul de aici ?
- Domnilor, păreți solemni. - Plănuim o mică vacanță.
Vă luați o vacanță ? Foarte plăcut. Unde ?
Întreabă-l pe fratele meu mai robust.
L-am rugat pe dl Chandler să mă însoțească în Africa.
Asta...
De ce trebuie să-mi iei munca în derâdere tot timpul ?
Pentru că n-o să te duci.
Lasă proiectele nebunești în seama băieților, sir Malcolm.
- Nu eu. Doar el. Eu "nu am sânge". - E esența farmecului tău, doctore.
- Ai avut o zi grea ? - M-am dus să mă uit la ceva frumos.
E treaz.
Mă auzi, dle Fenton ?
- O să mă bați ? - Nu.
Mulțumesc. Am meritat asta ?
Mi-e atât de foame...
Am nevoie de sânge, târfă a diavolului !
Dă-mi guzgani și lilieci ! Bojoci, mațe și carne !
Dă-mi ce-mi trebuie !
- O să dureze. - Dați-i ceva de mâncare.
- Nu e ce ai vrut ? - Nu e niciodată.
Știu că e tulburător. E îngrozitor.
Nu el mă tulbură. Ci noi.
- Cât de departe mergem ? - La asta nu mă aventurez să răspund.
Îți urez o seară plăcută, dle Chandler.
Cred că i-am putea da o friptură în sânge.
Sau rămășițe de la măcelar. Sau chiar de la abator.
Ethan, de când îmi doresc să vin aici ! Joacă niște mici piese monstruoase.
Spune-mi așa, și sunt în stare de orice.
- Cum ? - "Ethan".
Taci !
Dră Croft...
Să-i omorâm în seara asta !
Călători către acest sacru loc, priviți-ne cum zugrăvim cu foc,
pe scena ăstui teatru, o întâmplare care o să vă ridice în picioare.
"Bestia transformată" !
În crângul ăstei păduri îmi aștept iubitul, ca o turturică ursitul.
Sunt inocentă, am doar 15 primăveri
și n-am habar de ale cărnii pofte ori plăceri.
Nu pentru multă vreme !
Prea adorată dragoste a vieții mele, îți voi vorbi de lucruri foarte rele.
De spirite malefice, sorți blestemate, nopți ca smoala, vieți înfricoșate.
Năpârca sâsâie, corbul croncăne-n zări, nu-i timp pentru-a lui Cupid sărutări.
În nopți atât de negre și de grele putem vorbi numai de lucruri rele.
Dar nu te teme, tânără preaiubită. Nenorocirea se va lăsa cucerită.
Iubirea noastră, cu a ei fervoare, va fi pusă la încercare mult mai tare
decât au putut vreodată doi îndrăgostiți să-ndure,
o încercare a jurămintelor fierbinți, dar și obscure.
Însă iubirea e ceva supranatural. E o pornire secretă, nu ține de real.
E-o patimă atât de-ntunecată și de grea, încât doar cei ca noi o pot avea.
Avea dreptate dra Ives când spunea că nu veți pleca în Africa ?
Ar mai fi casa plină de echipament de cartografiere dacă n-aș pleca ?
- Și când plecați ? - Peste câteva luni.
Mai trebuie să pun la punct câteva detalii finale.
Cum ar fi alegerea tovarășilor de călătorie ?
- Ești invidios, doctore ? - Nu mă mir.
N-am fost niciodată prețuit pentru natura mea atletică.
Acesta a fost mereu apanajul fraților mei.
Din când în când, îți place să fii considerat capabil.
Am pierdut un fiu în Africa. Într-un fel, semăna mult cu tine.
Dl Chandler nu înseamnă nimic pentru mine. E un deget pe un trăgaci.
Tu nu ești așa.
Stăpâne...
Furtuna ne răsună aproape, în urechi și în gând.
Demonul se apropie mai iute ca oricând.
Mă lupt, mă zbat cu toată a mea tărie. Spiritu-mi ar vrea numai amor să știe.
Însă în mine crește o fiară neostoită,
care se chinuie, tânjește să iasă la lumină !
Iubitul meu ! Eu ți-o voi dovedi: durerea ți-o voi ostoi !
Sfârșit ferice nu poate fi aici ! Dinți vor sfâșia, gheare vor fi brici.
Mie nu poți să îmi faci rău vreodată ! Sunt unica-ți prietenă devotată !
Sub pielea-mi simt cum o fiară cresc ! Nu poate fi ceva omenesc !
Un foc mă mistuie, o patimă îmi vine, care se zbate și te vrea pe tine !
Cum aș putea în mine o asemenea flacără ostoi ?
Cum aș putea un astfel de demon îmblânzi ?
Timpul nostru s-a scurs. Dragostea noastră s-a dus.
Dumnezeu nu e prin apropiere, căci bestia sângele îl cere !
Nu mă țin genunchii pentru piesa asta.
Doamnelor și domnilor, următorul act începe peste 15 minute !
- Credeam că dra Ives a ieșit. - Așa este.
- Atunci, e valetul dumitale ? - Sembene e liber în seara asta.
Ea nu e aici, stăpâne !
Mamă !
Coniac, te rog. Mulțumesc.
- Dle Chandler ! - Dră Ives, ce plăcere !
Ea e dra Brona Croft. Brona, dra Vanessa Ives.
- Îmi pare bine, dră Croft. - Doamnă...
Mă bucur să vă cunosc, în sfârșit.
N-ar trebui să mă mir că te văd aici,
dat fiind că ești om de teatru.
Dră Ives...
- Știam că o să mă găsești. - Sau tu m-ai găsit pe mine.
- Bună seara ! Sunt Dorian Gray. - Ethan Chandler.
- Dra Brona Croft. - Bună seara !
- Cred că ne-am mai cunoscut. - Cunoaștem atâția oameni...
- Cum ți se pare spectacolul ? - Palpitant.
Nimic nu se compară cu teatrul, nu-i așa ?
- Dacă-ți place iluzia. - Și declamarea, se pare.
Tu vorbești despre declamare, dle Chandler ?
Când ne-am cunoscut, recitai și tu o tiradă pasională.
Ești actor ?
Am fost țintaș într-un spectacol despre Vestul Sălbatic.
Asta nu e tot ce erai.
Henry Irving însuși nu putea atinge emfaza și înfloriturile tale !
- Scuzați-mă. Trebuie să iau aer. - Scuzați-ne.
Brona ! Ce s-a întâmplat ?
- Nu-ți face griji în privința mea. - Te simți bine ?
Du-te la prietenii tăi !
Dacă ea e genul tău de femeie, savurează-i compania !
Să mergem acasă.
E un spectacol trist, Ethan. Să recunoaștem.
Brona, te rog...
În fiecare noapte regulezi un schelet, fir-ar să fie !
Nu avem niciun viitor.
Pe cine încercăm să păcălim ? Vrei să privești cum mor ? Nici nu te gândi !
Du-te înăuntru, la prietena ta, acum !
Purtați una dintre discuțiile voastre inteligente. Trezește-te !
De-acum, o să mă regulezi ca toți ceilalți, după ce plătești.
Dle Chandler ! Începe actul următor !
Dle Chandler ? Te simți bine ?
Ți-ai dorit vreodată să poți fi altcineva ?
- Să fugi de viața ta ? - Tot timpul.
Vrei să fii altcineva ? Vino cu mine.
- Primesc și băutură ? - Din plin.
- Și dra Ives ? - Ea nu vrea să fie altcineva.
S-a făcut, dle Gray !
Te previn însă... Nu e cu totul legal.
N-ar fi prima dată.
Ăla-i Flash Jack. Cel mai bun. Un adevărat artist.
Odată, a omorât 120 de șobolani în șase minute și 10 secunde.
- Flash Jack, 74 ! - Îmi dai 97 ?
Să începem !
55 ! La fix !
Pardon...
Whisky !
Nu e genul tău, nu ?
- Am vorbit cu tine ! - Nu vorbi cu mine.
American ! Poate că nu înțelegi un sport al gentlemenilor.
Acum ești în Anglia. Noi facem aici lucrurile cum ne place. Ai auzit ?
Răspunde-i, mojicule !
- Nu mă atinge ! - Răspunde-i, mojicule !
Hai, Jack !
- Îmi pare foarte rău. - Mă aprind ușor.
Apropo, am câștigat. Flash Jack. Fix 97.
- Nu că ar conta. - De ce nu ?
Nu mai e atât de amuzant ca pe vremuri.
După ce te obișnuiești cu ceva, de ce să-ți mai bați capul ? E... repetiție.
Îți place să-ți dai cu colonie. Cum o alegi ?
În funcție de cum mă simt. Sau cum vreau să mă simt.
Parfumurile diferite te fac să te simți diferit, nu ?
Citricele și lemnul de santal produc o stare. Moscul și lavanda, o alta.
Lămâie... Iasomie, mentă... Fiecare produce o altă senzație.
Un "tu" diferit.
- Mă las dus de val. - Bravo ție !
Îți plac picturile ?
În general, cele cu cucoane trupeșe, atârnate deasupra barurilor.
Îți joci rolul la perfecție, dle Chandler.
- Ce rol ? - De bărbat necioplit, mecanic...
Americanul uns cu toate alifiile. Dar cred că toți jucăm roluri.
- Al tău care este ? - Cel de om.
- Ai mai gustat absint ? - N-am avut plăcerea.
Atunci, vom închina cu prima ta sorbitură.
Pentru cel mai misterios lucru din Londra...
Dra Vanessa Ives.
Ce s-a întâmplat ?
A fost aici.
- A venit aici ? - Și băiatul e mort.
- A venit după el ? - Creatura era în camera ta.
A venit după tine.
Cred că a fost o urzeală. Ne-au permis să-l capturăm și să-l aducem aici.
Practic l-am invitat aici, nu-i așa ?
- Dar Mina m-a dus la el. - Ce insinuezi, Vanessa ?
Că Mina m-a manipulat.
- Că nu mai poate fi ajutată. - Că s-ar putea să-ți fie dușman.
O poți învinovăți ?
Nu sunt eu singurul om din casa asta pe care are motive să-l urască.
Eu am trădat-o o dată. Tu ai ignorat-o toată viața.
Ai deci curajul să-ți înfrunți propriul păcat înainte să-l enunți pe al meu.
Uneori, îmi doresc ca Mina să se fi născut cu spiritul tău crud.
Tu ești fiica pe care o merit.
Vom continua această luptă.
Putem pierde toate bătăliile, cu excepția ultimei.
- Ai vreuna preferată ? - Da.
Dar nu e aici.
Am văzut niște picturi care mi-au plăcut mult.
Dar nu știu dacă "se pun".
În Colorado e un sat, Anasazi.
Acolo a trăit un trib indian. A pierit demult.
Și-au făcut un oraș în coasta muntelui, în stâncă.
Pe pereți au rămas niște picturi ale lor, de acum mii de ani.
Fără oameni. Doar animale.
Soarele. Luna.
Ce au considerat destul de important încât să... rămână în amintire.
- De ce îți plac ? - Sunt primitivi.
Nu... Sunt sinceri.
Arta poate fi sinceră ?
Tu ești expertul.
Cred că muzica poate. Probabil numai muzica, fiindcă e efemeră.
Acesta e paradoxul. Muzica e o fantasmă, dar e adevărată.
- Te pricepi și la muzică. - M-am plictisit de cilindrii ăștia.
Le știu fiecare șănțuleț. Nu e nimic nou.
Deși ar fi unul...
Te-aș întreba dacă îl știi pe Wagner, dar te-ai preface că nu îl știi.
E "Liebestod", din "Tristan și Isolda".
Tradus ad litteram ar însemna "dragoste-moarte".
E finalul operei. Iubitul Isoldei e mort în fața ei.
Sunt pe o plajă. Valurile vin și se retrag...
Poți să auzi asta în muzică, nu-i așa ?
Și sufletul ei sfâșiat... Se aude.
Încetează !
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Sfârșitul episodului 4
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA