Din episoadele anterioare...
Ai lăsat-o să iasă neînsoțită cu un bărbat ! Ce ai făcut ?
- Oprește-te ! - Ai avut o seară plăcută ?
N-am să mai îngenunchez în fața unui bărbat. Ei vor îngenunchea în fața mea.
E o binecuvântare al cărei scop încă nu-l putem vedea ?
Eu te cunosc, prietene... Ethan Chandler.
Cu ce îți pot fi de folos, domnule inspector ?
Îl cunoașteți ? E american. La vreo 1,90 m.
- Nu-mi spune nimic. - Sigur nu-l recunoașteți ?
Pe de-a-ntregul sigur.
Mă extind aici, în pivniță, pentru o nouă atracție.
- Alte "scene ale crimei" ? - Ceva mult mai ingenios.
- Salutare, vechi prieten ! - Nu mă întorc în America.
Ba da.
Dacă te văd în afara acestei case, te omor.
Cât sunt plecată, fii foarte atent la sir Malcolm.
Dacă are nevoie de mine, nu ezita.
S-a eliberat de vrajă.
Ți-ai pierdut puterea asupra lui ?
Poate că nu ești atât de ispititoare pe cât credeai, mamă.
- Devii impertinentă. - Iar tu îmbătrânești.
Acum, sir Malcolm e din nou el însuși și va veni.
Sir Malcolm a dispărut !
Trebuie să-i găsim pe dra Ives și pe dl Chandler.
Dacă o lași pe dra Ives în viață, rămân cu tine toată eternitatea.
E singurul lucru pe care nu pot să-l fac. Stăpânul o va avea.
Te las cu câteva amintiri. Ai grijă. Și ele înțeapă.
Ușurel, băiete...
Am luat măsura de precauție de a-ți arunca armele afară.
Prin aceeași fereastră prin care am intrat.
Uneori, faptul că ești mărunt are avantaje ciudate.
- Dră Ives ! Coboară ! - N-o băga în chestia asta.
Așa, draga mea. Vino să ne veselim împreună.
Cum ne-ai găsit ?
Nu-i prea greu să dau de urma unui american de peste 1,80 m
care călătorește cu o frumusețe ca asta, cu părul ca pana corbului.
Mi-a luat ceva timp, dar știi cât sunt de perseverent, vechi prieten.
- Credeai că te poți ascunde de mine ? - Las-o în pace.
- Ești o creatură respingătoare. - Și încă nu știi nimic.
Sper că nu te superi. E îngrozitor de incomod.
Asta e opera iubitului tău, scumpo.
Când era arțăgos.
Pune-i astea.
Nu. La spate.
Iată că suntem într-o dilemă...
Dl Chandler se va întoarce cu mine în țara lui de baștină.
Dar ce să facem cu dra Ives ? Cu părul acela frumos ?
- Dacă o atingi cu un deget, te... - Ce o să faci ?!
Adevărata întrebare este dacă o scalpez înainte sau după ce o regulez.
Dumnezeule !
POVEȘTI DE GROAZĂ
- Acum suntem parteneri în crimă. - Era ori el, ori noi.
- Și asta scuză totul ? - Nu știu.
- Tu i-ai făcut aia la față ? - Da.
Ce ești ?
Vino !
Trebuie să veniți. Sir Malcolm e la ananghie.
A fost un fel de farmec, de scoatere din minți.
Faptul că s-a eliberat aproape că l-a distrus. Apoi, a dispărut.
- A fost luat ? - Dl Lyle nu crede.
- Și unde s-a dus ? - În castelul vrăjitoarei.
Ți-ai imaginat ? Când mi-ai găsit cadavrul emaciat,
pe care se târau creaturile țărânei, cu carnea mâncată până la os,
ți-ai imaginat moartea mea lentă ? Viermii târându-mi-se pe față ?
Peter, revolta mea o întrece pe a ta.
Tatăl nostru te-a lăsat să mori din neglijență și din pofta lui de glorie.
Pe mine însă chiar m-a privit în ochi și a apăsat pe trăgaci.
Aveam brațele întinse, eram lipsită de apărare în fața ta.
Nu mulți bărbați pot susține că și-au ucis toți copiii.
- Nu sunteți reali ! Nu sunteți aici ! - Suntem aici cât timp ești și tu.
Crezi că ne poți uita ?
Am înfruntat amenințări mai mari decât cele din amintirea mea !
Bine zis, Malcolm. Și tipic pentru tine.
Sărută-mă, dragul meu. Cum o făceai pe vremuri.
Nu !
- Mamă, pari obosită. - E o situație temporară, te asigur.
Ea e pe drum încoace. O simt.
Și pe urmă... totul va fi bine.
Și ești încrezătoare că i-o poți servi Stăpânului ?
Ce faci, Hecate ?
Mă delectez cu teroarea ta, ca să fiu sinceră. Și dacă dai greș ?
Dacă dra Ives se dovedește mai puternică decât crezi ?
Ce ți-ar face atunci Stăpânul ?
Ai grijă, fiica mea. Copiii trebuie să învețe să meargă înainte să alerge.
Și mamele ar trebui să știe când copiii lor sunt gata să alerge.
Și crezi că tu ești ?
Cred ce m-ai învățat, că tinerețea e mai importantă decât orice.
Că agilitatea șerpuitoare a minții tinere și a trupului tânăr
va triumfa mereu asupra ravagiilor vârstei, a încetinelii decrepitudinii.
Cred că dinozaurii ar trebui să știe când mamiferele vânează.
Dacă aș avea o altă alcătuire, m-aș teme de tine.
Știi că te ascult întru toate, mamă.
Cât timp ?
Cât au trăit dinozaurii
înainte ca mamiferele să-și descopere ghearele... draga mea ?
- Unde te duci ? - Am de făcut o vizită.
Nu-ți face griji. Am să fiu aici la "festivități".
Ce se petrece ?
A mișunat poliția pe-aici. Nu știu de ce.
- Dar e liniștitor să-i știi aici. - Domnule Chandler...
- Domnule inspector... - Putem schimba o vorbă ?
Facem câțiva pași ?
Nu ne-ar fi mai bine înăuntru ?
Nu.
Doamnă... Domnule... Sunt inspectorul Bartholomew Rusk.
- Și dv. sunteți... - Pe aici...
De ce atâta poliție ?
Sir Malcolm a spus că au intrat hoții în case,
deși noi n-am primit plângeri în acest sens.
- Dar Westminster trebuie protejat. - Nu te dai bătut.
Niciodată.
- Deci aici locuiești ! - Da ?
Oricât a încercat să se ascundă, sir Malcolm ți-a recunoscut imaginea.
Poate că e un admirator al prestațiilor mele teatrale.
Cunoști genul de nevroză numită "membrul-fantomă" ?
Se întâlnește la cei care au pierdut un braț sau un picior.
După ce am rămas fără braț, îl "întindeam" mereu după ceva.
Părea real, dar nu era.
Am tot mai puternic impresia că aici e un caz de "membru-fantomă".
Aici nu e vorba de un braț sau de un picior.
Ceva nu întru totul real, dar cu totul adevărat.
- Vrei să spui... ceva nepământesc ? - Întocmai.
Ceva ce n-aș putea să descriu într-un raport
sau să surprind într-o fotografie la locul crimei.
Dar locul acesta, oamenii aceștia și tu... sunteți un "membru-fantomă".
- Ești superstițios ? - Din fire, nu. Dar învăț să fiu.
Iar lucrurile pe care le-am văzut în decursul anilor, dle Chandler,
m-au făcut un pic nebun, cred. Pui un hoț să prindă un hoț...
- Și un monstru, să prindă un monstru ? - Cam așa ceva.
Colegii mei mai puțin monstruoși vor fi la datorie zi și noapte, te asigur.
Nu vei face un pas afară din casă fără să fii sub observație.
Nu vei mai avea liniște în cuget nici măcar atât cât aveai
și o funie de cânepă va părea un preț mic ca să scapi de povară.
Sunt sigur că ai dreptate. Acum ești bun să mă scuzi ?
- Desigur. - Bună seara, dle inspector !
Bună seara, dle Talbot !
Da, am trecut dincolo de elegantul tău nume de scenă.
Ethan Lawrence Talbot.
Născut în anul Domnului 1857, în teritoriul New Mexico,
înrolat în Cavaleria Statelor Unite pe 2 martie 1882.
Dosarul tău complet de la Ministerul de Război
e scos în clipa de față din registre groase,
în diverse agenții departamentale, la Washington.
Când sosește, sunt sigur că se va dovedi o lectură fascinantă.
Sincer, ar fi mai bine să mărturisești totul.
Prada a fost încolțită în vizuina ei.
Și-a pierdut anonimatul și libertatea de mișcare.
Ar trebui să știe când a fost prinsă.
Animalele încolțite sunt cele mai periculoase.
Dar tot încolțite rămân.
Nu, până nu există dovezi valabile în instanță.
Adevărat. Dar mă ocup de asta, poți să fii sigur.
Îți urez o seară plăcută, Ethan. Sunt la dispoziția ta, pregătit să te ajut
și să te eliberez de povară într-un mod sau altul.
- La noapte e lună plină. - Știu. Ai să mă ajuți din nou ?
- Bună seara, dle Chandler ! - Dle Lyle...
Dl Lyle tocmai ne spunea cum ne-a trădat.
Nu neg nici o clipă complicitatea cu femeia aceea malefică,
dar trebuie să mă credeți că am pus capăt
și că sunt dispus să suport consecințele neloialității față de ea,
care sunt dezastruoase.
Și noi trebuie să avem încredere în tine ?
Sper că mi-am demonstrat credința față de cei din această încăpere.
Și voi trăi cu rușinea.
Nu e niciunul aici fără vină, dle Lyle. Ne trebuie aliați pentru noaptea asta.
Ce vrei să spui ?
Sir Malcolm are nevoie de ajutorul nostru. Ne vom duce la el.
Nu !
- Ethan, trebuie să-l ajutăm ! - Nu ! Nu în noaptea asta. Ori în alta.
Are dreptate. Au mult mai multă putere noaptea.
Și, dră Ives, să nu intri în niciun caz în casa aia !
Sir Malcolm are nevoie de mine ! Nici nu discut !
- Este exact ce vrea ea ! - N-o să-l las să sufere singur.
Vanessa, ascultă... Înțeleg că vrei să-l ajuți pe sir Malcolm. Îl vom ajuta.
Dar știi de ce sunt în stare creaturile acelea.
Iar tu, dle Chandler, știi foarte bine de ce sunt eu în stare.
Asta e bătălia mea acum. Și nu se dă cu pistoalele.
E o bătălie a credinței. Și a ta nu e destul de puternică.
În niciun caz nu te duci acolo singură.
Și, în niciun caz, noaptea.
Dl Chandler are dreptate.
Ne ducem mâine. Ziua în amiaza mare. Toți.
Îl salvăm pe omul acela.
Le omorâm pe femeia aceea și pe cele ca ea. Va fi un măcel păgân.
Dragul meu domn Clare, pari neobișnuit de meditativ.
Presupun că sunt.
Măcar londonezii se bucură acum de fiarele mele,
deși îmi preferă crimele, Domnul să-i iubească.
Felicitări ! Pari să ai succes !
Ceea ce-mi dă aripi pentru și mai multă vâlvă !
- Ai vreun preferat printre ei ? - Poftim ?
- Toți sunt prea urâți. - Nu-i ăsta rostul ?
Nu e real.
Adevăratul rău e, mai presus de toate, seducător.
Când diavolul îți bate la ușă, n-are copitele despicate.
E frumos și-ți oferă ce-ți dorește inima cu șoapte dulci.
Ca o sirenă, care te ademenește pe țărmul ei și al pierzaniei.
Și ce faci când auzi cântecul unei astfel de sirene ?
Îți salvezi sufletul... sau i-l dai ei.
- Dar atunci ești damnat. - Dar nu ești singur.
Mă gândisem să o expun și pe Pandora alături de cutia relelor.
Dar, într-un final, m-am răzgândit.
Cum ai putea să înfățișezi ce conținea cutia ?
Ți-aș putea spune.
O oglindă. Doar o oglindă.
Câte trebuie să faci aici !
Atâta loc liber pe care să-l umpli cu aventurile tale...
Dar ție îți plac aventurile.
Cui nu-i plac ? Ești un bărbat foarte interesant, Dorian.
Nu poți fi atât de pur pe cât sugerează chipul tău.
Tu ești ?
Cât despre încăpere, o pot umple. Am dat baluri, după cum știi.
Și mă mai întâlnesc aici cu prieteni care gândesc la fel.
Pentru ședințe de fotografie.
- Ce fotografiezi ? - Toate aspectele vieții.
Am ținut aici chiar întruniri ale Societății Teozofice.
Ce-i asta ?
Un fel de religie care caută o legătură personală cu adevărurile divine,
cu acel adevăr ascuns.
Cred că-ți plac lucrurile ascunse... căci le ascunzi foarte bine.
- Ca și tine, de altfel. - Nu știu ce vrei să spui.
Nu știi, Brona ?
Sau "Lily", acum ? Sau e un amestec divin din amândouă ?
- Camera asta e făcută pentru secrete. - Atunci, spune-mi-le pe ale tale.
- Cu timpul. - Spune-mi acum.
Acum, băiete !
Îngenunchează !
Îngenunchează, băiete !
Spune-mi secretele tale, iar eu am să ți le spun pe ale mele.
Am stat aici și m-am gândit cum să rezolvăm situația.
Adică nu te-ai mai văzut cu verișoara ta ?
Nu ești de acord ?
Cunosc atracția narcoticelor din când în când, dar...
Da. "Dar". Desigur.
Științific vorbind, viața e doar o serie de reacții chimice.
Deci accelerarea sau încetinirea acestui proces nu e mare lucru.
Ne dă iluzia puterii... într-o viață cu foarte puțină putere.
Nu-i așa ?
Da, devine o dependență
această căutare a transcendenței.
E cam ca dependența voastră de Dumnezeu.
Îmi pare rău că ea te-a rănit.
Îmi pare rău că te simți atât de neiubit. Ești un monstru frumos.
Există oameni care te-ar putea iubi și care te vor iubi.
Viața te așteaptă.
- Din nou în pivniță ? - Da.
Ar trebui să-i spui drei Ives.
Cred că știe în felul ei. Nu totul, dar destul.
- Ar trebui să-i spui totul. - De ce ?
Îți va lua durerea și o va face a ei. Ea asta face.
Nu crezi că are destule griji ?
- Nu are limite. - Și limitele tale ?
Am fost foarte temut și urât în viața mea. De ai mei, de ai tăi...
Urmele acestea înseamnă că am fost un negustor de sclavi.
E păcatul cu care trebuie să trăiesc.
Însă în casa asta am găsit bunătate printre cei lipsiți de bunătate.
Și tu, la fel.
N-am avut mulți prieteni în viața mea,
dar sunt mândru să te număr printre ei.
Odihnește-te, Ethan Chandler, căci mâine nu vom avea parte de odihnă.
Liniștește-te, Ethan. Nu sunt un pericol pentru tine.
Cum ai intrat ?
În ciuda descântecelor voastre ingenioase ?
Sunt sigură că acele mici totemuri vă liniștesc,
dar n-au putere asupra celor care nu cred în ele.
Ce vrei ?
Cred că întrebarea mai oportună este ce vrei tu, dle Chandler.
E o încăpere foarte mohorâtă. Nu ai ambiții mai mari ?
- Nu am nicio ambiție. - Toată lumea are ambiții.
- Ale tale care sunt ? - Să mă alătur marelui tău plan.
Nu mă refer la dra Ives și la restul jalnicului grup, ci doar la tine.
Lupul Domnului.
Ai fost ales.
Nu ești ca toți ceilalți și ai un destin extraordinar.
- Ai să ți-l împlinești ? - Și care e acel destin ?
Să lovești nepedepsit. Să te hrănești în voie.
Să nu-i servești ascetului Dumnezeu galileean,
ci să stai alături de mărețul și înaripatul Lucifer
când își recucerește Tronul Celest.
Ai să te târăști cu insectele sau ai să te ridici deasupra lor ?
- Să zicem că bag un glonț în tine. - Fă-o !
Asta nu va schimba ce e pe cale să se întâmple.
- Te-ar omorî ? - Da.
Nu e nevoie de un glonț de argint ca să murim.
Dar, dacă apeși pe trăgaci, vei rămâne fără singura persoană
care ți-ar putea fi cel mai mare aliat în viitorul care te așteaptă.
Ți s-a dat o mare putere ! Într-o bună zi, o vei folosi
și îți vei ocupa locul prevestit deasupra acestor animale muritoare.
Știi în inima ta că spun adevărul. Recunoaște.
Da.
Ești ceea ce ești. Și, când vei fi gata, te voi servi cel mai bine dintre toți.
- Știi ce face ? - Nu, domnișoară.
Sunt atât de curioasă...
De luni în șir se perindă muncitori pe aici.
- Ciocănesc toată ziua. - O altă atracție, sunt sigur.
Tata și scenele lui "de senzație"...
De parcă scenele acelea hidoase ale crimelor n-ar fi de ajuns.
Dar nu mi-a cerut să lucrez la nicio figură nouă.
Asta e ciudat, nu crezi ?
N-aș putea spune, domnișoară. Noapte bună, dră Lavinia ! Pe mâine !
Dle Clare ! Am o idee năstrușnică.
Să mergem să explorăm ce construiește tata.
N-ar trebui să te fac părtaș la intrigile mele, dar sunt curioasă.
Și nu mă pot aventura acolo de una singură.
Vrei să-mi fii paznic și ghid ?
- Nu cred... - Te rog !
Unele lucruri nu le pot face singură, oricât m-ar supăra asta.
Și tu îmi ești prieten adevărat. Te rog !
N-o să știe nimeni. Îți promit.
Domnișoară... Atunci, pe aici. Dar să ne mișcăm repede.
- Spune-mi ce vezi ! - O celulă. Cu o ușă zdravănă de fier.
Nu înțeleg. E pentru animale ?
Cred că da. Sunt mai multe. Ai grijă unde pășești.
- Deschide o grădină zoologică ?! - Mă tem că da.
Sunt goale ? Spune-mi ce vezi.
Nu. E ceva în una dintre ele. O carte.
- Ce carte ? - Rămâi aici.
Îți spun eu ție. E o carte cu poezii. Ar trebui să-ți placă.
- Cât de bătrân ești ? - Din timpuri imemoriale.
- Poți să mori ? - Află.
Când am putea face atât de multe împreună ?! Nu.
Această mică lume tristă e a noastră.
Și acum... să-ți văd puterea.
Vindecă-te... Nemuritorul meu iubit.
- Ea a dispărut. - Pentru Dumnezeu ! Adu-i pe ceilalți !
- Nu te poți duce în noaptea asta. - Adu-i pe ceilalți !
Ea ar fi trebuit să știe mai bine.
Nu mai contează. Trebuie s-o ajutăm.
Nu ai idee în ce iad intri.
- Ea e acolo. E tot ce contează. - Glumești, desigur.
Veniți ! Ieșim prin spate. Să nu fim urmăriți.
E o ieșire prin pivniță.
N-ar trebui să te duci. Știi ce se va întâmpla.
Să se întâmple.
A fost un mare suspans. Ai să-ți pui întrebări despre noua construcție ?
Ai să te furișezi să arunci o privire ?
Dar le-am spus alor mei că ești un om de onoare.
Te-ai înșelat.
Atunci, de ce ești în celula aia, dle Clare ?
Sincer, mă bucur că eu am fost cea care te-a prins cu atâta artă în capcană.
Câte discuții plicticoase am avut !
Nu toată lumea împărtășește mania ta pentru poezie !
- Bună ziua, dle Clare ! - De ce sunt aici ?
E noua ta casă. Deși e cam mititică.
Dar vei avea curând "colegi" care să-ți alunge plictiseala.
Aici e locul lui. Animalele trebuie să stea în cuști !
Liniștește-te, dnă Putney. Ai descifrat enigma ?
- Vrei să mă expui. - Nu doar pe tine, dragule.
Cum s-ar putea compara cel care se dezleagă din funii, la carnaval,
sau ghicitoarea în palmă cu ciudățenii vii și adevărate ?
Nu mă puteți ține aici.
Sigur că putem ! Tocmai asta e, flăcăule.
Strigă din toți rărunchii. N-o să te audă nimeni.
Chiar dacă te-ar auzi, cui i-ar păsa ? Îi știi pe londonezi.
Ce le pasă lor de suferința brutelor diforme ?
Vor privi, vor arăta cu degetul și vor da banul.
Am dat de gustul succesului. Acum vreau să mă ospătez cu el.
- Bun venit în casa mea, dră Ives ! - Unde e ?
Ghemuit într-un colț, aproape în ghearele nebuniei, cred.
- Eliberează-l ! - La timpul potrivit.
Și-a pierdut puterea de a mă distra.
Când bărbații își pierd mințile, își pierd și demnitatea.
Și, fără asta...
Ce sunt ? Doar viermi zvârcolitori, meniți să procreeze și să moară.
Vino după mine !
Am considerat mereu că sora mea mă cam face de rușine.
Era foarte căpoasă, nu ?
Ar fi putut avea lumea întreagă, cu bogățiile ei.
Dar a ales cocioaba aia grotescă și cuțitele cu care scăpa fetele de plozi.
Ți-a plăcut s-o vezi cum arde ?
Nici pe departe atât de mult cât să te văd pe tine înfierată.
- Încă ustură, nu-i așa ? - Carnea aceea e moartă.
Vom vedea.
Dră Ives, ce plăcere... Bine ai venit în casa mea !
Nu încă, fată dragă. Pregătește-le și pe celelalte. Vor sosi în curând.
- Cine ? - Prietenii tăi, desigur.
Vom fi pregătite. Și vreau să-l primesc într-un fel anume pe dl Chandler,
cu care m-am văzut mai devreme în seara asta, apropo.
I-am sărutat buzele.
Încă îi simt gustul.
- Pe aici, dră Ives. - Vreau să-l văd pe sir Malcolm acum !
Trebuie să vezi mai întâi pe altcineva.
- Să-l cunosc pe Stăpânul tău ? - Draga mea, e și Stăpânul tău.
Tu și dl Lyle duceți-vă prin față. Noi vom găsi o altă intrare.
- Și după aia ce facem ? - Ucideți pe oricine nu recunoașteți.
- Bine. - Așteaptă ! Te rog...
Ascultă, Israele ! Domnul Dumnezeul nostru e singurul Domn.
Binecuvântat fie numele Tău și al glorioasei Tale împărății.
Departe de mine așa ceva.
Să nu mă lași să le fac rău prietenilor noștri. Jură ! Pe viața ta.
Da.
Dumnezeule !
Sir Malcolm...
Sunt dr. Frankenstein.
Tată...
Tată... Copiii tăi s-au întors.
- Nu pot să opresc asta ! - Știu.
Nu !
- Trebuie ! Te implor ! - N-am să fac asta !
Eu sunt doar un om. Tu ai fost ales de Dumnezeu.
Prietenul meu, Ethan Chandler.
Și astea sunt lucrările tale ?
Din decursul anilor. Mă ajută în neobișnuita mea ocupație.
Meșteșugit făcute, nu ?
Ucigașo !
Te rog !
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Seria II Sfârșitul episodului 9
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA