Nézzék csak meg őket! Fiatalok, boldogok, szerelmesek.
Ki ne kedvelné a szép szerelmi történeteket?
Amikor a másik szemébe nézünk, és minden más eltűnik.
Még a másik hibái is. És másra sem vágyunk, mint hogy…
Bocsássanak meg, ha azt hitték, hogy ez az a fajta szerelmi történet!
Habár nem tévedtek, nem ők a főszereplőink.
Vagy legalábbis nem csak ők.
A mi mesénknek ő a főszereplője:
a gardedám.
Elena Bianda, szolgálatukra.
És igen, ez az én történetem.
Ezért úgy vélem, nekem kellene elmesélnem.
Természetesen. Átadom a szót, Bianda kisasszony.
Nagyszerű. Akkor kezdjük a legelején!
Nem vagyok cseléd, ha esetleg arra gondolnak.
Tudok írni és olvasni.
Tanult nő vagyok, de ami még fontosabb: jó az ítélőképességem.
Ezért vagyok én a város legjobb gardedámja.
De nem az egyetlen.
Vannak, akik társalkodónőnek hívnak minket.
A tehetős szülők lányainak adok tanácsokat szívügyekben,
megvédem az erényüket,
és segítek megtalálni a tökéletes udvarlót.
UDVARLÓK
Túl öreg.
Túl fiatal.
Bugris.
Tökéletes,
ha az anyjához akar hozzámenni.
Nem.
Félreértés ne essék!
Imádom a szerelmi történeteket. Főleg, ha jó a vége.
- Igen. - Igen.
Igen.
Gratulálok! Hurrá!
De a munkám hátránya, hogy ha jól végzem,
kiteszik a szűröm.
ANTONIO BIANDA DE TEJADA CSALÁDJA
Hogy őszinte legyek, elkelne most a tanácsa.
Nem túl fényes a helyzet.
Egy megözvegyült apa. Három leány.
Nem örülök a balszerencséjüknek,
de hárman vannak.
Hárman.
Náluk évekig lenne munkám. Ezt a lehetőséget nem mulaszthatom el.
Adok 50 pesetát, és kvittek vagyunk.
Üdvözlégy, Mária!
Ki bűn nélkül fogant.
Bocsásson meg, atyám, mert vétkeztem!
Ne nézzenek így rám!
Szükség törvényt bont.
Jó család.
A MENCÍA NŐVÉREK
Jól nevelt ifjú hölgyek.
20 ÉVES
Az édesanyjuk egy éve halt meg.
EGY KIS ANGYAL
Ideje újra társaságba járniuk.
Majd én teszek róla.
18 ÉVES KÖNYVMOLY
14 ÉVES CSODABOGÁR
Már csak A jó társalkodónők kézikönyvéhez kell ragaszkodnom, nehogy hibázzak.
Mert akár egyetlen hiba is végzetes lehet.
Akkor is, ha ritka vonzó hibáról van szó.
Már biztosan tudják, mi lesz ebből.
Szenvedő hősnő nélkül nincs szerelmi történet.
Vallják be: már alig várják, hogy lássák, mi sül ki ebből!
JAJ, NE! A SZÍVEM!
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
1. LECKE: SOSE ESS SZERELEMBE
Mi is a neve?
- Elena Bianda. - Bianda. Elena Bianda.
Kétségtelen, hogy sok remek ajánlással érkezett.
De nem túl fiatal gardedámnak?
Ön is ahhoz, hogy három lánya legyen.
Ön nem Don Pablo Mencía.
Santiago Torres. Örvendek.
Foglaljon helyet!
Don Pedro megkért, hogy szűkítsem a jelöltek listáját.
- Többen vagyunk? - Azt remélte, hogy ön az egyetlen?
Nem, csak a legjobb.
Akkor biztosan sokat tud a családról.
Van róluk némi elképzelésem.
Mondja csak: szívesen olvas?
- Amikor csak tudok. - Nem a Bibliára gondoltam.
Én sem.
Mit olvasott legutóbb?
A Moby Dicket. Azelőtt pedig a Doña Perfectát.
Bármilyen műfajra kapható vagyok, csak jó legyen.
„Jó”? Az attól függ, kit kérdez.
Nem tudtam, hogy egy kritikus fog kikérdezni.
Tudja, ritkán találkozom olyan nővel, aki ennyire kedveli a szarkazmust.
- Biztosan félreértett. - Csakugyan?
Már-már azt hittem, bolondnak néz.
Én is ugyanezt mondhatnám. Habár nyilván nem akart rosszat.
Mondja csak: hogyan kezelne három ifjú hölgyet ilyen vérmérséklettel?
Sakk.
Nem tudom.
Az ön értékes segítségével?
- Don Pedro! - Santiago, mit keresel itt?
Semmit.
Önt kerestem, és Bianda kisasszonyba botlottam.
Magukra hagyom önöket. Fontos dolgokat kell megvitatniuk.
Bianda kisasszony!
Elnézést, Bianda kisasszony!
Ez bizonyára a lányaim műve.
A keresztfiam a kedvenc bábjuk.
Járunk egyet?
Hogyne.
Nem vénlány.
Jól tartja magát.
Tekintve, hogy… Hé!
…ő a város legjobb gardedámja, nem olyan öreg.
- Ha nem okos, nem megyünk vele sokra. - Nagyon is okos.
Már csak apátoknak kell jóváhagynia.
A közelmúltig időm nagy részében távol voltam munkaügyben.
Bejártam Európát és az afrikai kontinenst.
A feleségem felügyelte a házunkat és a leányainkat.
Tisztában vagyok a helyzetükkel. Részvétem.
A nehéz időkben fontos, hogy legyen valaki, akiben bízhatnak.
Van, amit egy ifjú hölgy nem tud megbeszélni az apjával.
Vannak titkok, amiket szemérmességből nem oszthatnak meg önnel.
Ez természetes. Így is kell lennie.
- Fontos, hogy kiérdemeljem a bizalmukat. - És az enyémet hogyan fogja?
Mert a város minden második gardedámja itt szeretne dolgozni.
Én is elvesztettem a szüleimet.
Holnap várom, Bianda kisasszony.
Időben érkezzen!
Három lány.
Hosszú távú munka. Gratulálok!
Sajnálom, hogy téged meg sem hallgatott, Alicia.
Ne aggódj! Bőven akad majd munkám.
Remélem, nem lesz sok bajod a lányokkal.
Bajom?
Elragadó ifjú hölgyek.
Valóban. Rendkívül elragadóak.
Elena!
Induljunk!
Remélem, nem látott meg. Mert ha rám talál, nekem végem.
Bianda kisasszony! Jól van?
Ha távozni szeretne, a kaput használja az oszlop helyett!
Hallom, öné lett az állás.
Ugyanazokat a pocsék könyveket kedveli, mint a barátnőim.
Értem. Nem tudhatom. Biztosan.
Azt hittem, hogy jó nap lesz a mai, de véletlenül sem lett az.
Nekünk az életünk múlik azon, hogy találunk-e új családot.
Korán jött.
Tessék?
Az úr azt kérte, hogy pontban nyolc órára érkezzen.
Ebben a házban a nyolc óra, az nyolc óra.
Nem nyolc óra öt perc vagy hét óra ötvenöt perc.
Itt várjon nyolc óráig!
Mennyi az idő?
Csak egyszer mondom el.
Reggel fél nyolckor kell kelnie.
A személyzet akkor áll munkába.
Fél órán belül legyen szalonképes,
ugyanis a Mencía hölgyek nyolc órára jönnek le reggelizni!
Fél kilencig a hölgyekkel reggelizik,
majd én foglalkozom az oktatásukkal és a nevelésükkel.
Ön pedig természetesen távol marad.
Íme, a szobája.
Összenyílik Cristina kisasszonyéval.
Mivel ő a legidősebb, rá kell koncentrálnia.
A Mencía nővérek mások, mint akiket eddig szolgált.
„Akiket kísért”, ha kérhetem.
A Mencía családot fogja képviselni.
E hölgyek jövője az ön kezében van. Remélem, alkalmas a feladatra.
Mert ha nem, akkor én magam fogom ezt jelezni Don Pedrónak.
Én vagyok a bizalmasa ebben a házban.
És biztosíthatom, hogy ez nem fog változni.
Az életem percről percre bonyolultabb.
Előbb a hintó, aztán Doña Angustias.
Bianda kisasszony!
Menjen ki innen, de tüstént!
Így kell üdvözölni Bianda kisasszonyt?
Kérjen bocsánatot, különben…
Hagyjon magunkra!
Ha kérhetem.
Mi az? Meg fog büntetni?
Egy buta tréfa miatt?
Igen ízléstelen tréfa volt ám!
És ilyet még nem pipáltam. Milyen arcot vághattam!
Nem tűröm az ilyesfajta viselkedést!
Túl fiatal vagyok egy szívrohamhoz.
Ajánlom, hogy ne forduljon elő többet!
Ön pedig túl fiatal a házassághoz.
Mindkettőnknek érdeke, hogy barátok legyünk.
Ön még Doña Angustiasnál is rosszabb!
Az is érdekünk, hogy ő ne tudja meg.
- Igen. - Nem.
- Igen. - Nem!
Bizonyos tréfák nem megengedhetők.
Egyetértek. Carlota dorgálást és büntetést érdemel.
Mert megijesztette? Cristina!
Angustias, hagyjon magunkra! Bízza csak rám!
Viselkedjenek!
Miért véded mindig?
- Mert semmiség volt! - Szerintem is.
Tiszteletlen volt a kisasszonnyal.
- Nem baj. - Elnézést!
Bocsásson meg a nővéremnek! Azt hiszi, ő itt a főnök.
- Csak aggódom értetek. - Nem kell. Nem anya vagy.
Bocsásson meg nekünk! És Isten hozta!
Isten hozta!
Tudom, mit fognak mondani. Hogy a Mencía nővérek miatt vagyok ébren.
Elismerem, hogy nem indult fényesen…
de más oka is van.
Hallották ezt?
Mégis hová készül?
Csak levegőznék egyet, Bianda kisasszony.
Túl hideg van ehhez a lengeséghez.
Jobb, ha visszafekszik.
Belerondítottam a tervébe, de nem fér bele egy botrány.
Kisasszony!
A tegnapi viselkedésük szégyenletes volt.
A lányait meg kell fegyelmezni.
Kétlem, hogy az az ifjú hölgy képes rá.
Most már biztos.
Vaskalapos és kém.
Ne aggódjon, Angustias! Mint mondtam, ez próbaidőszak.
Meglátjuk, mi lesz ma este.
- Ma este? - Ha nem válik be…
Mi lesz ma este?
Akkor magam intézem az elbocsátását.
Rendben.
- Angustias! - Mit kotnyeleskedik?
Éppen erre jártam, semmi több.
Ön mindenkiről rosszat feltételez?
Költői kérdés volt. Nagyon jól tudom a választ.
Szép napot!
Jó reggelt!
Nagyszerű.
Pont erre van szükségünk. Egy nyugodt, békés reggelire.
- A nővérem… - Elviselhetetlen vagy!
- Te meg unalmas, Cristina! - Mit számít, ha az vagyok?
Nevessenek! Nevessünk egy jót!
Jó reggelt, Don Pedro!
Bocsásson meg! Elfogott minket a kacagás.
Szórakoztatóak a lányai.
Angustias azt mondta, hogy nem fogadták szívélyesen önt.
Csak a szokásos civakodás.
Sok családban láttam.
De az ön lányai igazi kis angyaloknak tűnnek.
Doña Angustias már vár benneteket.
- Ma nincs jó kedve. - Miért, mikor van?
Bocsásson meg!
Menjünk!
Most, hogy magunk vagyunk, megvitatnék önnel egy fontos kérdést.
Most jön a meglepetés.
Hallgatom.
Ortegáék ma estélyt adnak a házukban.
Itt az ideje, hogy a lányaim újra társasági életet éljenek.
Különösen Cristina.
Végre találkozhat azzal a fiatalemberrel, aki udvarol neki.
A keresztfiára, Torres úrra gondol?
Santiagóra?
Jóságos ég, dehogy!
Elnézést kérek.
Az udvarlója Eduardo Espinosa de Monier.
Ismeri?
Hogyne. Udvarias, jóképű fiatalember, és jó családból származik.
Megfelelő udvarló.
A feleségem közvetített.
De nem volt biztos az érzéseikben.
Ne aggódjon, Don Pedro! Gondját viselem Cristina kisasszonynak.
Jó napot, kisasszony!
Mit szól ehhez a ruhához?
Nem tudok menni.
Olyan, mintha soha nem szűnne a fájdalom. Örökké hiányozni fog az édesanyja.
De azt eldöntheti, hogy otthon, az ágyban fekve,
a húgaival veszekedve hiányolja, vagy éli az életét.
Mit mondana az édesanyja?
Szerette az estélyeket.
Nem akarná, hogy élete legjobb éveit ágyban fekve töltse,
és a húgai felett anyáskodjon.
El kell járnia.
Mosolyognia kell, és jól éreznie magát.
És hagynia, hogy az a jóképű fiatalember, akitől ezt az üzenetet kapta, elkísérje.
Nem erről szól az élet?
Bármit megtennék, hogy mostantól mindennap önt lássam lejönni a lépcsőn.
Oly régóta nem láttam így mosolyogni!
Részben ő felelős ezért. A gardedámom, Elena Bianda.
Örvendek.
Ma ön is csak vendég lesz. Jól fogunk viselkedni.
Megpróbálja megnyerni a gardedámot. Nagyon ravasz.
Te pedig azt vacsorázhatsz, amit akarsz.
Van bürök a kamrában?
- Feltételezem, ő is jönni akart. - Bizony.
Ideje indulni, ha nem akarunk elkésni.
Ha én nem lennék, rengeteg dolga lenne ma este.
Egyszer magyarázza el, miért érdekesebb az a nő, akinek van kísérője!
Santiago?
Cristina! Eduardo!
Azt hittem, néha a firkászok is pihennek. Nem tudod élvezni az életet?
- Mint aki a vagyonából él? - Van, aki azért dolgozik, mert akar.
Vagy nem szenvedheti a tétlenséget. Miről szól a mai cikk?
Fernán Núñez hercege és hercegnéje újabb estélyt ad…
Mit gondoltok, hány hintó férne be ide?
A hintószámolgatás nehéz feladat.
Annál jobb. Felkérem ezt a hölgyet táncolni.
Bianda kisasszony, ha megengedi.
Örülök, hogy látlak, Cristina.
Eduardo régi barátja, igaz?
Csak az ismerősöm.
Bianda!
Önnek van családja?
Miért kérdezi?
Kíváncsiságból.
Miért nem válaszol?
Mert meglep, hogy ennyire érdekli az életem.
Engem az, hogy egy gardedám így tud vitázni.
Az zavarja, hogy egy nő lekörözi, vagy az, hogy nem is olyan okos?
Örökké terelni fog, vagy egyszer válaszol is?
El kell árulnia, honnan tudja, miket olvasnak a barátnőim.
Mire céloz?
Semmire.
Látom, hogy szeret feltűnés nélkül tájékozott lenni.
Akárcsak ön, ahogy elnézem.
Jegyzetel, amíg mások szórakoznak.
Vannak, akik regényszereplőnek születtek, mások írónak.
Remélem, legalább jó író.
Nahát!
Ugyan, kérem!
Ha irodalomkritikusnak pocsék is vagyok, írónak nem. Esküszöm.
Meglátjuk. Még nem olvastam a regényét. De ha megbocsát…
- Milyen az első estély a hölgyekkel? - Azt mondanám, ígéretes.
A fiatalember igen jóvágású.
Nem nekünk kell szerelembe esnünk.
De nekik sem. Az a dolgunk, hogy jó férjet fogjunk nekik.
El kell fogadnunk, hogy mindannyian vénlányok leszünk.
Jobb, mint elmerülni az önsajnálatban.
Az biztos, hogy én nem akarok utcára kerülni.
Pedig ahogy rá néztél, jó esélyed van rá.
Hozok mustot. Kértek?
- Nem. - Nem.
Köszönöm az útmutatást a családhoz.
Ugye elmeséled, hogyan szerezted meg az állást?
Azt mondtam, hogy elárvultam.
Hazudtál.
És van rosszabb.
Itt van Gabriel.
Itt? Mármint hol?
Láttam a múltkor, Mencíáék udvaráról. A városban van.
Micsoda véletlen!
Ha megtudja, hogy itt vagyok…
Kicsoda?
Alicia, nem illik beleszólni mások beszélgetésébe.
Nyugalom! Csak köszönni akartam,
és megkérdezni, milyen az új munkád.
Egészen pompás.
- Ennek örülök. - Hogyne.
Szerencsére engem is felvettek gardedámnak a legutóbbi helyen.
Alba de Ibáñez mellé.
Nem túl igényes ifjú hölgy, jól mondom?
Ami a Mencía nővéreket illeti… Cristina bájos.
Sara viszont
igen különös ifjú hölgy.
Rendkívül jól bánik a legyezőjével.
Három nővér,
háromszor annyi munka.
- Nem lépett rá a lábadra. - Elragadó.
És nagyon jóképű.
Tudod, milyenek a táncos lábú férfiak.
Nem. Milyenek?
Ne figyelj rájuk! A mai lányok illetlenségeket találnak ki.
Doña Paquita, csak arra figyel, amire akar.
És milyen jól járok vele! Tanulhatnál tőlem.
Mennem kell.
Eduardo sétálni akar velem a kertben.
Egy romantikus séta. Milyen kellemes!
Jó szórakozást!
- Habár kettesben… - Vele tartok.
- Természetesen. - Nem lep meg.
Köszönöm, hogy a város legjobb gardedámját ajánlottad, Esther.
Egy jó barátnő kedvéért bármit. Igaz, Josefina?
Persze. Bármit.
Elena!
Megkértél, hogy tartsam szemmel Sara kisasszonyt.
De nem találom.
Tessék?
Nem bírsz el hármukkal, látod?
Valami baj van?
Nincs. Csak egy kis magánügy.
- Önnel tartsunk? - Nem szükséges. Minden rendben.
Bízhat bennem.
Néhány perc múlva jövök.
Emlékszel?
Mit csinálnak?
Ismeri dr. Aguilart?
Tegnap este láttam a hintójában.
Elnézést kérek a félreértésért. Tudom, nem a legjobb…
Kezeltem a kisasszony édesanyját,
és láttam, Sara milyen ügyesen viseli gondját.
És hogy szomjazik a tudásra.
Őszintén szólva, ezt a tehetséget és elhivatottságot nem szabad elpazarolni.
Tehát, ha jól értem, ön a tanára.
Pontosan. Ahogy mondja.
Köszönöm szépen, doktor úr. Elmehet. Holnapután találkozunk.
Rendben.
Kérem, ne mondja el senkinek!
Inkább higgyék léha leányzónak?
Inkább, mint hogy megtudják!
Minden családba kell egy fekete bárány.
Szinte már elvárt.
Akkor miért titkolja?
Azért, mert az apám nem engedné.
És az engedélye nélkül nem járhatok orvosi egyetemre.
De arra gondoltam, hogy ha sikerül a felvételi vizsga,
talán meggyőzhetem.
Csak pár napig falazzon nekem!
Csak azt kérem, hogy hadd járhassam a saját utamat.
Látja?
Minden rendben?
A legnagyobb rendben, Don Pedro.
Akkor ideje hazamennünk.
Menjenek csak előre!
Cristina és én Eduardóval megyünk.
Jót tesz, ha együtt látják őket.
Köszönöm, Bianda kisasszony. Mehetünk?
- Van rá magyarázat. - Ugyan!
- Elena! - Ne zajongjanak!
- Minden rendben? - Igen. Tökéletes ez az estély.
Csak nem távozni készültél?
Nem, dehogy. Csak kijöttem levegőzni.
Hol van Cristina kisasszony? Magára hagytad?
Mintha láttam volna az udvarlójával. Nagyon összemelegedtek.
Tűzbe teszem érte…
Tűz!
Segítség! Tűz van!
Elena!
Ne, Elena, ne!
El a bokortól!
Nem esett baja?
Kis híján megégtél, szívem.
A lényeg, hogy senki sem sérült meg, és senki sem tudta meg, hogy mi történt.
De én igen, és az is elég.
Mi ütött önbe?
Végre önmagam akartam lenni ahelyett, hogy folyton a húgaim felett anyáskodom.
Egy pillanatra boldog lenni.
Ön mondta nekem, hogy éljek.
Arra gondoltam, hogy táncoljon, nem erre.
Tiszta és őszinte szerelem ez.
Tehát össze kívánnak házasodni.
Mindhármunk jó híre a tét.
Mi lenne, ha ez kiderülne?
És azt hittem, a húgával fog meggyűlni a bajom.
- Sajnálom. - Ne sajnálkozz!
Én nem bánom.
Összeházasodunk, és boldogok leszünk.
Szeretlek.
Még mindig itt ülök.
EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
Nem, ezek nem temetésre valók.
Fontos nap a mai. Még sosem örültem ennyire leánykérésnek.
Nem.
- Ne! - Nem maradsz a leánykérésre?
- Nem tudok. - Életem legszebb napja.
Bianda kisasszony, vegye rá, hogy maradjon!
Kétlem, hogy rám jobban hallgatna.
Igaza van. Próbáltam elhalasztani…
Nem hiszek neked. Mi lehet ennyire halaszthatatlan?
Cristina, őszintén, azért nem maradhatok, mert nem tudok…
nemet mondani a főnökömnek, mert egy állás nagy felelősséggel jár, és…
Sajnálom, de mennem kell.
Valami másra számítottam.
Tetszenek a virágok?
Gyönyörűek.
Nagyon izgulok.
Minden tökéletes lesz.
Mi a terv ma estére?
A leánykérés után eljön önért egy kocsis.
De éjfél előtt vissza kell érnie.
Az édesapja olyantájt ér haza. Nyitva hagyom a hátsó ajtót.
Köszönöm.
Ezt komolyan gondolja?
- Miért nem jó a fekete ruha? - Mert ez nem temetés.
A leánykérés miben más?
Ám legyen, de aztán semmi tréfa!
Bianda kisasszony, kíváncsi volnék a módszereire.
Hogy érte el, hogy egy folyton síró lány hirtelen…
Gardedámot keres? Csodát tenni még én sem tudok.
Arra csak Szűz Mária képes.
Nem maradtál ott a leánykérésre?
Nem bírom tovább, Juana.
Ennyi volt.
Tudod, mit mondanak, drágám.
Ha egy könyv véget ér, belekezdhetsz egy újba.
Tessék!
Ha jelzek, kezdjenek játszani!
- Vajon történt vele valami? - Az ő érdekében remélem, hogy igen.
Biztosan hamarosan megérkezik.
Jön!
Most érkezik!
Micsoda fogadtatás! Ilyen még a királynak sem jár.
Üzenetet hoztam Cristina Mencía kisasszonynak.
Hagyják abba!
Ki fizeti ki a díjat?
„Mencía kisasszony! Sajnálom, hogy áltattam önt.
Most azonnal indulok Párizsba. Ne keressen!
A házasságunk nem jöhet létre. Sajnálom, ha gondot…”
Kislányom, nyisd ki az ajtót!
Beszélgessünk!
Lehet, hogy kiveti magát az ablakból.
Hogy csupa vér legyen? Nem.
- Cristina! - Akkor vízbe fúl?
- Divatjamúlt. - Nyisd ki az ajtót!
Cristina!
Szabad?
Kisasszony, teljesen természetes, hogy így érez.
A családjára mindig számíthat, és rám is.
És Doña Angustiasra is.
Nem kell beszélgetnie, ha nem akar.
Ülhetek csendben ön mellett.
Megmérgezi magát.
Az jobb. Tisztább.
Nem kérdezem, hogy van.
Ne aggódjon! Ön előtt áll az élet…
Napok óta késik a havibajom.
Pedig mindig pontos.
Állapotos vagyok.
Ha ezt bárki megtudja, végem.
Mit tegyek?
Mit tegyünk?
A gardedámoknak nem mondják meg, mit tegyenek ilyenkor,
mert mindig azt hisszük, hogy velünk ez nem történhet meg.
Csak az biztos, hogy két élet van veszélyben:
az övé és az enyém.
Bianda kisasszony, figyelmeztetem, hogy ez még csak a kezdet.
Átvegyem a stafétát?
Ne!
Meg tud birkózni mindezzel?
A feliratot fordította: Gribovszki Réka