Ó, nézzék csak! Milyen boldogok és szerelmesek!
Ki ne szeretné a jó kis szerelmi történeteket?
Amikor egymás szemébe néztek és a világ számotokra megszűnik.
A nehézségekkel együtt, ha másra se vágytok, csak…
Ó! Elnézést! Azt gondolták, ez is olyan romantikus mese lesz? Az is,
csakhogy nem ők lesznek a főhőseink. Legalábbis nem csak ők lesznek.
Ebben a mesében főhősünk ez a kis hölgy, a gardedám.
Elena Bianda, szolgálatukra. És igen, ez az én történetem lesz. Úgy vélem,
nekem kellene elmesélnem.
Természetesen. Átadom a szót, Bianda kisasszony.
Ám legyen! Kezdjük tehát a legeslegelején!
Nem szobalány vagyok, ha most arra gondolnának.
Olvasok, tudok írni, kiváló oktatást kaptam,
ám, ami a fő, helyén van az eszem.
Okkal lettem én a város
legjobb gardedámja.
Habár nem én vagyok az egyetlen.
Kisasszony-kísérőként is utalnak ránk.
Módos szülők fizetnek tanácsokért ifjú leányaik szerelmi ügyeihez,
hogy óvjam becsületüket és mindenekelőtt, hogy tökéletes udvarlót válasszanak.
Ez az úr már túl idős.
Ő túl fiatal.
Túl közönséges.
Tökéletes. Ha szívesen hozzámenne az úr anyjához.
Nem!
Félre ne értsenek, imádom a szerelmi történeteket,
pláne, ha boldogan végződnek.
Igen. Igen!
Igent mond.
A munkám hátránya, hogy, ha jól végzem…
véget ér.
Lássuk be, igazán rám férne tőled egy jó tanács.
Nem túl rózsás a helyzetem.
Egyetlen atya három leánnyal.
Persze nem örülök én a tragédiájuknak, de három leánytestvér. Három.
Évekre munkát biztosíthatnának. Ezt a lehetőséget nem szalaszthatom el.
Adjon még 50 pezetét a könyvekért!
Üdvözlégy Mária!
Malaszttal teljes.
Oldozz fel, atyám, mert vétkeztem!
Ne nézzenek így rám! Kétségbeejtő a helyzetem.
Egy módos család, ühüm, tisztes ifjú hölgyekkel.
Egy éve veszítették el az anyjukat
Ideje ismét társaságba járniuk és én majd intézkedek.
CARLOTA MENCÍA 12 ESZTENDŐS, KÜLÖNC
Csupán követnem kell a kiváló társalkodónők
kézikönyvét, nehogy hibát vétsek, mert egy hiba tönkreteheti az életünket.
Akkor is, ha rég nem láttál ilyen jóképű hibát.
Gondolom, sejtik, mi lesz a folytatás.
Létezhet szerelmi történet szenvedő hősnő nélkül? Ismerjék el!
Már mindnyájan tűkön ülnek!
JAJ, A SZÍVEM!
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
1. LECKE: SOSE ESS SZERELEMBE
Tehát a kisasszony….
Elena Bianda.
Bianda, Elena Bianda. Az már biztos, hogy kiváló referenciákat hozott.
Ám nem túl ifjú ahhoz, hogy gardedám legyen?
Ön nem túl ifjú háromlányos apának? Tudom, nem ön Pedro Mencía úr.
Santiago Torres, örvendek! Üljön le!
Don Pedro megkért, hogy írjak egy listát a
lehetséges jelöltekről.
Van más is?
Azt hitte, ön az egyetlen?
Csakis a legjobb kívánok lenni.
Úgy, felteszem, informálódott a család iránt.
Igen, érdeklődtem felőlük.
Mondja csak, szeret olvasni?
Amikor tehetem, olvasok.
Nem a Bibliára gondoltam.
Ahogy én sem.
Mit olvasott legutóbb?
A Moby Dicket. Ám előtte a Dona Perfectát. Nem szokásom válogatni a műfajok között.
Csak jó irodalom legyen.
Hogy jó? Ez nem túl szubjektív?
Jó ég! Nem tudtam, hogy egy irodalom kritikus faggat.
Tudja, ritkán találkozni ilyen szarkasztikus
hölggyel. Nem sok akad.
Bizonyára félreértett.
Valóban? Mert úgy éreztem, hogy félkegyelműnek tart.
Ön is ezt a benyomást keltette. De megértem, hogy nem rossz szándékkal.
Hogy terelgetne három ifjú hölgyet ilyen temperamentummal?
És sakk.
Ki tudja?
A becses támogatásával?
Don Pedro!
Santiago, mit művelsz?
Ugyan! Semmit! Önt vártam, amikor jött Bianda kisasszony.
Nem is zavarom tovább a fontos megbeszélést. Bianda kisasszony!
Bocsásson meg, Bianda kisasszony! A lányaim lehetnek a ludasok.
Imádnak a keresztfiammal játszani.
Ha lenne kedve sétálni egyet…
Hogyne.
Nem holmi vénkisasszony. Kellemesnek tűnik.
Még hogy a legjobb gardedám a városban? Nem is olyan vén.
Ám, ha nem eszes, nem válik hasznunkra.
Eszes hölgy, igen.
Csak apátok legyen elégedett.
Egészen mostanáig gyakran elszólított itthonról a munkám.
Beutaztam Európát és az afrikai kontinenst.
A feleségem felelt a házért és a lányokért.
Fogadja őszinte részvétemet, Mencía úr!
Ilyen nehéz időkben fontos lehet egy jó hallgatóság. Ám van,
amiről egy ifjú hölgy nem beszél az édesapjával. Van, amit szégyell,
hisz' bizonyos leányos titkokat nem fedhet fel. Ám ez érthető és így is kell lennie.
Fontos, hogy elnyerjem a bizalmukat.
És hogy nyerné el az enyémet? Városunk kisasszonykísérőinek
zöme itt akar dolgozni.
Én is elvesztettem a szüleimet.
Holnap várom, Bianda kisasszony. Legyen pontos!
Három leány. Hosszútávú állás. Gratulálok!
Roppant sajnálom, hogy még csak nem is beszélhettél
Don Pedróval!
Ne félts engem, nem maradok munka nélkül. Remélem,
a Mencía lányok nem okoznak sok gondot!
Gondot? Hiszen ők elbűvölő ifjú hölgyek!
Ahogy mondod, teljességgel elbűvölők!
Elena!
Menjünk!
Remélem, nem látott meg! Ha mégis, nekem végem.
Bianda kisasszony, hogy van?
Ha távozna, javasolnám a kaput a
kerítésoszlop helyett.
Hallom, megkapta az állást.
Olyan pocsék az irodalmi ízlése, mint a barátaimnak. Meglepő.
Hogyne, bár ezt nem tudhatom.
Azt hittem, ez csodás nap lesz, de már biztos, hogy tévedtem.
Az életünk múlik azon, hogy találok-e egy új családot.
Túl korán jött!
Parancsol?
Tegnap azt mondták, hogy pontban nyolc órakor érkezzen meg.
Ebben a házban, ha nyolc órát mondunk, úgy is értjük.
Nem öt perccel nyolc után, sem előtte. Várjon nyolc óráig!
Mennyi az idő?
Csupán egyszer mondom el. Reggelente fél nyolckor kell kelnie.
A szolgálók akkor látnak munkához.
Még egyszer mondom, fél nyolckor, nem korábban és nem is később.
Nyolc órára mennek le reggelizni a Mencía leányok, ön pedig fél órát kap előtte,
hogy elkészüljön.
A leányokkal reggelizik fél kilencig,
miután átveszem a felügyeletüket és oktatásukat.
Közben természetesen távol marad tőlünk. A szobájában.
Egybenyílik Cristina kisasszony szobájával.
Mivel ő a legidősebb, ő az elsődleges. A Mencía leányok mások,
mint, akiket eddig szolgálhatott.
Kísérgettem, ha megengedi.
A Mencía család neve már az öné is. Az ön kezében van a három
ifjú hölgy jövője. Remélem, felkészült! Ám, ha mégsem,
azonnal tájékoztatom Don Pedrót. Én vagyok a bizalmasa a házban.
És ez, biztosíthatom, nem fog változni.
Egyre bonyolódik a cselekmény. Előbb az a hintó, most meg Dona Angustias.
Bianda kisasszony!
Azonnal hordja el magát! Hordja el magát tüstént! Hogy képzelte ezt? Így
akarta üdvözölni Bianda kisasszonyt? Kérjen tőle azonnal bocsánatot, vagy
-kénytelen leszek…. -Hagyjon magunkra! Kérem, asszonyom!
Mi az? Meg akar büntetni? Egy aprócska csínyért?
Egy roppant ízléstelen csínyért.
És a legjobb, amit elszenvedtem. Milyen képet vághattam!
Nem vagyok hajlandó eltűrni ezt a viselkedést!
Túl fiatal lennék a szívrohamhoz, nemde?
Elvárom, hogy ez ne ismétlődjék meg!
Túl fiatal, hogy férjet keressek önnek, ezért mindketten jobban járnánk,
ha összebarátkoznánk.
Ön Dona Angustiasnál is rosszabb!
És jobban járunk, ha ezt nem tudja meg.
-De igen. -De nem.
De igen.
-De nem. -Egyes rémes csínyeket
nem engedhetünk meg.
Egyetértek. Carlota dorgálást érdemel és büntetést.
Egy kis ijedtségéért? Cristina!
Angustias, távozhat! Intézkedek én.
Legyenek jók!
Nem értem, miért fogod folyton a pártját.
Mert csak egy kis butaság volt!
Én is ezt mondtam.
Nem! Tiszteletlen voltál Bianda kisasszonnyal!
-Részemről nem történt semmi. -Nem! Kérem, bocsásson meg!
Igen, bocsásson meg a nővéremnek, aki parancsnoknak képzeli magát!
-Én csupán aggódok értetek! -Nem kell! Nem te vagy az anyám!
Bocsásson meg! És isten hozta!
Isten hozta!
Tudom, mire gondolnak. Hogy a lányok miatt hánykolódok. Persze,
az első napom nem volt diadalmas,
de más gondom is van.
Hallották ezt?
Mit képzel, hová megy?
Csak friss levegőt akartam szívni, kisasszony.
Túl hideg van most a csínyekhez. Feküdjön szépen vissza!
Meghiúsítottam a tervét, de persze nem hiányzik egy botrány.
Ifjú hölgy!
Gyalázatos volt, amit tegnap tapasztaltam.
A leányai fegyelmezésre szorulnak.
És kétlem, hogy az ifjú hölgytől megkapnák.
Most már biztos. A hárpia kémkedik utánam.
Ne féljen, Angustias! Mondtam, ez próbaidő.
Ma este úgyis bizonyíthat nekünk.
Mi lehet este?
És, ha felsülne….
Mi történik ma este?
Gondoskodok a távozásáról, uram.
Nagyszerű!
Angustias!
Mit művel itt? Kotnyeles.
Puszta véletlen volt, nem több. Mindenkiről a legrosszabbat feltételezi?
Költői kérdés volt. Tisztában vagyok a válasszal.
Legyen szép napja!
Jó reggelt!
Nagyszerű! Pont erre van szükségünk! Egy nyugodt reggelire, áldott csöndben.
-Nem tart sokáig, csak várja ki, hogy a… -Borzasztó vagy!
Te meg idegesítő, Cristina! Szörnyen idegesítő vagy! Utállak!
Na, és, ha az vagyok? El kell viselned!
Nevessenek! Kérem, nevessünk hangosan!
Jó reggelt, Don Pedro! Kérem, nézze el, hogy ilyen harsányan kacagunk!
Roppant szórakoztató leányok!
Angustias említette, hogy nem volt szívélyes a fogadtatása.
Kis civódás nővérek között. Számtalanszor láttam.
Ám az ön leányai, meg kell hagyni, kis angyalkák.
Dona Angustias a tanteremben vár titeket. És nincs jó kedvében.
Mi ebben a meglepő?
Ha megbocsátanak….
Menjünk!
Most, hogy magunk vagyunk, Bianda kisasszony,
megvitatnék egy fontos ügyet.
Most jön a meglepetés.
Hallgatom.
Ma este az Ortega család szoárét ad a házukban. Ideje,
hogy leányaim visszatérjenek a társaságba, elsősorban Cristina.
Nem hagyhatja ki a lehetőséget, hogy találkozzon az udvarlójával.
A keresztfiára céloz, Torres úrra?
Santiagóra? Nem! Édes istenem, dehogy!
Ó, pardon!
Az ő udvarlója Eduardo Espinosa de Monier. Ismeri őt?
Hát persze. Tanult, csinos fiatalember, jó családból. Remek udvarló.
A feleségem volt a gardedámjuk, de kételkedett az érzelmeikben.
Ne féljen, Don Pedro! Én vigyázok Cristina kisasszonyra.
Szép jó napot, kisasszony!
Köszönöm!
Ma estére jó lesz?
Nem tudom, hogy illik-e.
Úgy érzi, sosem múlik el a fájdalom. Egész életében hiányozni fog.
De hiányolhatja ágyban fekve, bezárkózva, a húgaival marakodva, míg az élet elsuhan,
vagy akár élhet is. Mit szólna az édesanyja, ha látná?
Ő imádta az estélyeket.
Bizonyára nem azt várja, hogy a legszebb ifjonti éveit
ágyban fekve töltse, vagy anyát játszva a húgai mellett.
Ki kell mozdulnia.
Mosolyognia kell, és jól érezni magát. És engedje annak a fiatalembernek,
aki a levelet küldte, hogy elhívja.
Nem ez az élet lényege?
Mindenemet odaadnám azért, hogy mindennap lássam
lejönni ezen a lépcsőn.
Már nagyon hiányoltam a mosolyát.
Őt okolja érte. A gardedámomat, Elena Biandát.
Örvendek!
Ma este a vendégünk. Jól fogunk viselkedni.
Megnyerte magának a kísérőt. Csalafinta, Espinosa úr!
És ma este azt vacsorázol, amit kívánsz.
Bürök is szerepel a menün?
Felteszem, szívesen vesz részt.
De mennyire. Most már indulnunk kell, ha nem akarunk elkésni.
Úgy vélem, ha én nem vagyok, ma este elfoglalt lenne.
Elárulhatná, miért figyelnek a férfiak jobban egy nőre,
ha kísérő van vele.
Santiago?
Cristina! Eduardo!
Még az írók is szoktak néha kikapcsolódni. Nem tanult meg mulatni, Santiago?
A gazdagoktól, akik nem dolgoznak?
Van, aki önszántából dolgozik
Inkább mert nem tétlenkedhet. Ma miről írtál?
Fernan Nunez hercege ugyanebben az időpontban tart szoárét.
Akinél több hintó áll az udvarban, az nyert.
Mit gondolnak, hány hintó áll még be ide?
Talán 20?
Netán 23?
Nahát! Hintószámlálás! Nehéz feladat.
Mindenesetre én most táncolni viszem az ifjú hölgyet. Bianda kisasszony,
engedelmével.
Örülök neked, Cristina.
Eduardóval nem régi barátok?
Csak ismerősök.
Kisasszony, van családja?
Mi okból kérdezi?
Kíváncsiságból. Miért nem válaszol?
Mert megdöbbentő, hogy így érdekli az életem.
Megdöbbentő, hogy ily éles nyelvű gardedám.
Az bántja, hogy egy nő eszesebb, vagy az, hogy rájött, nem oly eszes, mint gondolta?
Számíthatok öntől valaha is egyenes válaszra?
Árulja el, kérem, honnan tudta, miket olvasnak drága barátaim?
Mire céloz ezzel?
Semmire.
Célja jól informáltnak lenni és kerülni a feltűnést.
Miképp ön is, úgy látom. Megfigyeléseket tesz,
miközben mások mulatnak.
Vannak regényhősök és vannak, akik róluk írnak.
Úgy remélem, hogy legalább jó író!
Ó, kérem! Meglehet, rémes irodalomkritikus vagyok,
ám nem rossz író. Esküszöm az Úrra!
Meglátjuk. Még nem olvastam a regényét. Most, ha megbocsájt!
Milyen az első szoáréd a Mencíákkal?
Azt mondanám, hogy csodálatos kezdet. A fiatalember roppant jóképű.
Nem magunknak keresünk szerelmet.
A lányoknak sem azt keresünk. A feladatunk tisztes férjet találni.
Bele kell törődnünk, hogy örökké petrezselymet árulhatunk.
Az is jobb, mint önsajnálatba fulladni.
Nekem semmi kedvem az utcán éhesen kóborolni.
Ha így bámulsz rá, hamarosan az utcán találod magad.
Hozok mustot. Kértek?
-Nem! -Nem.
Köszönöm, hogy szóltál a családról!
Áruld el végre, hogy sikerült megkapnod az állást! Jó?
Azt mondtam, árva vagyok.
Hazudtál neki.
De nem ez a legszörnyűbb.
Itt van Gabriel.
Itt? Hol?
Láttam a minap a Mancía háznál. A városban van.
Micsoda véletlen!
Véletlen vagy sem, ha megtudja, hogy itt vagyok…
Halljam, ki tudja meg?
Alicia, kérlek!
Kihallgatni mások beszélgetését
illetlenség!
Jaj, kérlek! Üdvözölni akartam és Mencía
házról kérdezni.
Nagyszerűen érzem magam.
Ennek nagyon örülök.
Gondolom.
Szerencsére kiválasztottak. Máris kísérgethetek egy kisasszonyt,
Alba de Ibanezt.
Szegény kisasszonynak nem túl magasak az elvárásai.
Mencíáéknak bezzeg… Christina elbűvölő.
De Sara különleges hölgy, egyéniség, Roppant ügyesen használja a legyezőt.
Három nővér, háromszoros munka.
Egyszer sem lépett a lábadra!
Elbűvölő.
És nagyon csinos.
Tudod, mit tartanak a férfiról, aki jól táncol?
Nem. Mit tartanak?
Ne is hallgass rájuk, drágám! A lányoknak manapság csípős a nyelvük.
Ugyan, ugyan, Dona Paquita! Azt hallja, amit hallani akar.
Számomra ez mindig bevált. Tanulhatnátok tőlem.
Mennem kell. Eduardo vár. Kettesben sétálgatunk a kertben.
-Gyere! Menjünk haza! -Egy romantikus séta! Csodálatos!
Jó mulatást!
Kettesben lesztek?
Én vele megyek.
Természetesen.
Mindjárt gondoltam. És köszönjük, Esther,
hogy ajánlottad a város legjobb gardedámját!
Egy jó barátnak mindent, ugye, Josefina?
Hát persze, így van.
Elena!
Sara kisasszony! Megkértél, hogy ügyeljek rá. De nyomát se lelem.
Hogy?
Három leány túl sok. Nem látod be?
Talán valami gond van?
Nem, csak egy kis magánügy.
Netán elkísérjük?
Nem, nem, nem, minden rendben.
Megbízhat bennem.
Csupán néhány perc.
Tehát ez a kettő tartozik össze. Ugye? Igen, megvan. Emlékszik, hogy is volt az
-imént? -Igen. Úgy van. Ismét elkápráztatott.
Mégis mi folyik?
Jaj! Ó, jaj
Ismeri már Águilar doktort?
Úgy vélem, volt szerencsém az este a hintónál.
Á! Bo-bocsássa meg ezt a kis félreértést! Nem ez a…. Tudja,
én kezeltem az édesanyját, ekkor láttam, hogy ápolja őt Sara. Éhezik a tudásra.
Nem kihasználni ezt a tehetséget és eltökéltséget igazán vétek lenne.
Á! Úgy felteszem, jelentkezett oktatónak.
Így igaz, én tanítom.
Nagyon köszönöm, doktor úr. Most már távozhat. Majd két nap múlva.
Rendben van.
Hálás lennék, ha nem szólna senkinek.
Mert jobb, ha azt feltételezik, hogy együgyű?
Megtudják, hogy mit tanulok?
Nem jár minden családnak egy saját fekete bárány? Szinte már előírás.
Miért titkolja ennyire?
Mert az apám nem engedné. Csakis az ő engedélyével járhatnék
orvosi egyetemre, de úgy gondoltam, ha sikerül a felvételi vizsgám,
talán meggondolja magát. Ezért szeretném, ha néhány napig fedezne,
mert csak annyit kérek, csak azt kérem, hogy hadd döntsek én a sorsomról!
Megérti?
Minden rendben?
Igen, rendben, Don Pedro.
Akkor ideje indulnunk.
Menjenek csak előre! Cristina kisasszonyékkal követjük önöket.
Jobb, ha együtt látják őket.
Köszönöm, Bianda kisasszony! Menjünk!
Megmagyarázom!
Szerintem fölösleges.
Elena?
Egy mukkot se halljak!
-Minden rendben? -Igen! Tökéletes kis szoáré!
Á, így gondolod? Akkor még nem akartok távozni?
Nem, dehogyis. Csak kijöttem levegőzni.
És Cristina kisasszonyt magára hagytad?
Kifelé menet mintha láttam volna a lovagjával. Egymásba feledkezve
-Tűzbe tenném érte a kezem. -Tűz van!
Tűz van!
Segítség! Tűz van! Segítsen valaki!
Elena! Ne, Elena, ne! Menjen távolabb a bokortól!
Nem esett baja?
Csaknem megégtél, drágám.
Az a fő, hogy senki sem sérült meg és
senki sem tudja, mi történt.
Én tudom és ez elég.
Hogy képzelte ezt, kisasszony?
Azt mondta, ne legyek a húgaim anyja, egyszerűen legyek önmagam.
Hogy egy percre boldog legyek. Ön biztatott erre. Hogy éljek.
Én táncra biztattam. Nem effélére.
Amit látott, őszinte szerelem volt.
Felteszem, összeházasodnának.
Hogy megóvjuk a jó hírünket. Tudják, mi lenne,
ha kiderülne? És én még azt hittem, a húgával gyűlik meg a bajom.
Nagyon sajnálom!
Ne sajnálkozz! Én nem bánom. Megkérlek, boldogan fogunk élni. Mert szeretlek!
Még itt vagyok!
EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
Nem, nem temetésre lesz. Ez egy különleges nap.
Még sosem örültem így leánykérésnek.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne! Ne, ne, ne, ne, ne! Ne, ne, ne!
Itt maradsz a leánykérésre?
-Nem lehet! -De most annyira boldog vagyok!
-Nem lehet. -Bianda kisasszony,
győzze meg, hogy maradjon!
Ha önnek nem megy, kétlem, hogy sikerrel járhatnék.
Igaza van. Próbáltam felszabadulni mára, de…
Nem hiszek neked. Mi olyan fontos, hogy nem halaszthatod el?
Cristina, igazság szerint azért nem maradhatok,
mert nem bírnék…
Ó!
…Nemet mondani ismét a főnökömnek. Egy állás számos felelősséggel jár és…
és sajnálom, de mennem kell.
Már azt gondoltam, hogy mást fog mondani.
Hogy tetszik?
Gyönyörű csokrok!
De én annyira izgulok!
Minden jól fog alakulni.
Mi legyen a terv ma estére?
Megkértem egy megbízható kocsist, hogy várja az utca végén.
Csakhogy éjfélre vissza kell érnie. Az apja addigra itthon lesz.
Majd nyitva hagyom a hátsó ajtót.
Köszönöm!
Komolyan?
Miért nem lehetek feketében?
Leánykérés lesz, nem temetés.
Az nem ugyanaz?
Ám legyen! Csak semmi csínytevés.
Bianda kisasszony, érdekelnének a módszerei. Mivel vett rá egy leányt, aki
képtelen volt abbahagyni a zokogást, hogy egyszeriben….
Alkalmazna? Csakhogy csodákat nem ígérhetek.
Csodákat? Szüzeket sem.
Nem maradt ott a leánykérésre?
Nem bírom tovább, Juana.
Vége van.
Ismeri a régi mondást, fiam.
Ha egy könyvnek a végére ér, belefoghat egy másikba.
Tessék!
Akkor kezdjék csak, ha jelzek!
Mit gondol? Valami baja esett?
Az ő érdekében, remélem, hogy igen.
Most már ideérhet, bármelyik percben.
Már jön is! Megérkezett!
Micsoda fogadtatás! Több, mint királyi.
Üzenetet hoztam Cristina Mencía kisasszonynak!
Elég! Megállj! Megállj!
És ki fizeti a fáradozásomat?
Mencía kisasszony, bánom, hogy hamis reményeket ébresztettem. Most indulok
Párizsba. Ne is keressen! Nászunk nem valósulhat meg. Sajnálok minden önnek
-okozott kellemetlenséget… -Lányom, nyisd ki! Csak beszélgessünk!
Talán kiugrott az ablakon, ahogy a regényekben teszik.
Hogy csupa vér legyen? Dehogy.
-Cristina, kérlek, nyisd ki az ajtót! -Az nem elég stílusos.
Cristina!
Szabad?
Kisasszony,
természetes, hogy így érez.
A családja mindig itt lesznek önnek. És én is.
És Dona Angustias is.
Nem kell beszélgetnünk, ha nincs kedve.
Jó társ vagyok a hallgatáshoz.
Megmérgezte magát.
Az jobb és tisztább.
Nem kérdezem meg, hogy van.
Ne féljen, kisasszony, még ön előtt áll az egész élet.
Már napokat késik a vérzésem. Mindig pontosan jött meg.
Állapotos vagyok.
És, ha valaki megtudja, végem lesz. Mi tévő legyek?
Mit tegyünk? Mi legyen?
Ilyen helyzetekre nem készítik fel a gardedámokat, ugyanis azt gondoljuk,
velünk sosem eshet meg. És most két élet is veszélybe került.
Az övé és az enyém.
Bianda kisasszony, figyelmeztetem, hogy ez csupán a kezdet.
Ne vegyem át a szót?
Ne!
Biztos, hogy győzni fogja?